*Historien er oppdiktet og beskriver ingen ekte personer eller hendelser.
Er det tilstrekkelig høyt?
Hva?
Er det tilstrekkelig høyt?
Det er greit. Jeg er ikke kjempesint.
Pappa? Dette er Amanda.
Hva har hun sagt om meg, da?
Ingenting.
Er det sant?
Og resten?
Ok.
-Bare si det. -Hva da?
Blir du aldri lei av bønner i saus?
Hva det enn gjelder, vil hun ikke være her.
Så du slepte henne med hit.
Og nei, jeg blir aldri lei av bønner i saus.
Jeg venter fortsatt på et svar.
-Vi ses på skolen, Em. -Vent, Amanda.
Jeg sa jo at det var en dårlig idé.
Hvordan skal man vite det, før man har prøvd?
Her kommer eggene.
Amandas far er på et mentalsykehus.
Mentalsykehus.
Han har vært der i fire år nå.
Fem.
Så du hvordan hun gjorde?
Hun sa bevisst fire år, for å trekke deg inn i samtalen.
Hun er sleip.
Det har jeg fra ham.
Emily synes at jeg skal spørre deg om du vil...
Det spiller ingen rolle.
Du er sikkert veldig opptatt, og jeg innbiller meg nok bare.
Amanda.
Jeg vet i hvert fall dette. Du tror ikke at du innbiller deg noe.
Emily er ingen dumming, men jeg er smartere.
Fortell nå.
Hvordan kan jeg hjelpe deg?
Under de fem årene han har vært der-
-er jeg usikker på om de virkelig har hjulpet ham,-
-eller om de bare prøver å beholde ham.
La meg gjette. Det dreier seg om et privatsykehus, hva?
Ja.
Han er alltid medisinert.
Han er aldri seg selv.
Jeg vil ha tilbake min far, dr Lightman.
Skal du la meg få det der telefonnummeret?
Wayne Dobar.
Datteren min-
-er en god venn av datteren din.
Hun ville jeg skulle komme hit-
-og si hei og sjekke hvordan du har det.
Du er den fåmælte typen.
Du er usynlig.
Det er din frukt også.
Det er du også.
Du er usynlig. Din frukt også. Du også.
Du hater bøller, hva?
Jeg er ingen hjernekrymper eller lignende-
-men sier de ikke til deg å slippe ut ditt sinne?
Du er usynlig. Din frukt også. Du også.
Du er usynlig. Din frukt også.
-Du! -Han angrep meg med en kniv!
-Stå stille, mr Dobar.
Wayne, legg ned kniven, er du snill.
Gjør som dr Grandon sier, Wayne.
Unnskyld meg-
-men ser du den lille tosken bak deg med eplet?
Det er han som hadde kniven.
Wayne har den fordi han tok den fra ham.
Han gjorde jobben din, kjempen.
Var ikke du på vei å gå, dr Lightman?
Nettopp. Vi vet hvem du er.
Vær så god, doktor.
Det var litt forhastet.
Mannen er redd og ikke farlig.
Sier hans øyenbryn det?
Dette er en psykiatrisk institusjon, og ikke et sirkus.
Hva skal jeg si til dattera di?
Det var bra.
Nå går vi.
Jeg fatter ikke at du gjør sånn, Wayne.
Hvor mange ganger skal vi behøve å få problemer med deg?
Og nå blir jeg plutselig interessert i deg, kisen.
NYTELSESSMIL
SINNE
FORAKT
UTÅLMODIGHET
KONTROLLERT SMIL
FRYKT
OVERRASKELSE
Du har allerede bestemt deg for at dr Grandon skjuler noe.
Kanskje.
-Kanskje ikke. -Du håper han gjør det.
Naturligvis gjør jeg det.
Hva gjør du?
Jeg slår veddemål om-
-at dr Grandon er på vei hit akkurat nå.
Jeg kjenner til typen.
Har vi mus her?
-Det kan være rotter. -Hørt om skadedyrbekjempelse?
-Hørt om en sportslig sjanse? -Den osten ser dyr ut.
Jeg satser en femmer på at dr Grandon er her om en time.
Skulle han være ute etter noe?
Mange takk.
For å vise seg trivelig siden jeg har sett hva som skjer der.
Det siste han vil er at jeg skal begynne å snuse rundt.
Det har du jo begynt med likevel.
En av Emilys venner ba meg om hjelp.
Alle trenger faren sin.
Ja, men alt du har gjort, er å forverre saken.
Kjenner vi til hvorfor Wayne Dobar ble tatt inn på sykehuset?
Flippet han ut på broen?
Forstyrret mann utsetter datter for fare
Wayne er kanskje sprø likevel.
Takk.
Og her er han.
Det har gått 44 minutter.
Du skylder meg en femmer. Og unnskyld?
-Jeg mener, virkelig? -Hei, jeg er Gillian Foster.
Dr Mitch Grandon. Hvordan står det til?
Jeg er her for å spørre om årsaken til dr Lightmans besøk.
Om det dreier seg om pasientens eller de pårørendes følelser-
-står jeg gjerne til tjeneste.
Unnskyld. Jeg...jeg tenkte på noe annet.
Hvor er jeg? Hva har jeg oversett?
Vi må kunne fortelle Wayne Dobars datter-
-at han er i gode hender.
-Han er i de beste hender man... -Kan kjøpe for penger?
Loker, er du klar?
Maestro, jeg leverer det til deg.
Dette er en trist, forvirret mann med samvittighetskvaler.
Han er ikke voldelig og aktet ikke å hoppe.
Stedet du driver...
-Radley. -Akkurat, ja.
Er det et dyrt sted?
Jeg fraråder deg å gjøre det.
Unnskyld, gjøre hva?
Svare på hans spørsmål med et annet spørsmål.
Som spørsmålet om hvilken pris man skal ta seg for å pleie-
-og skape trivsel for de mentalt syke?
-Det var ikke det jeg mente. -Jo.
Det er hva jeg skulle si. Hva kan man ellers si?
Utmerket, du leste tankene mine.
Nå er det tid for deg å lese mine. Sett i gang.
Er det for vanskelig? La meg gi deg et hint.
Du driver et femstjerners galehus i løpet av lavkonjunkturen.
Det er feil tid for å slippe ut pasientene.
Har du gitt Wayne Dobar litt av de gamle reseptene?
Noe ekstra for å sakke ned forbedringen,-
-for forretningenes skyld?
-Unnskyld? -Hva dr Lightman sier...
...er at siden Wayne ikke har vist forbedring etter fem år,-
-kanskje jeg kan stå til tjeneste med en andre mening?
Jeg trodde jeg var helsikes tydelig med dette.
Kom igjen.
Ingen berøring. Fullblods blir nervøse foran fremmede.
Hvordan har broren min det?
Dr Lightman drar for å møte ham.
-Sa ikke Amanda det? -Amanda? Nei.
Hun ba ham sjekke opp Wayne.
Hun tror at legene kanskje gir ham for mye medisiner.
-Har Wayne det bra? -Ja, han har det bra.
Er Amanda her, miss Dobar?
Gina. Du skulle ha ringt på forhånd.
-Det kunne ha spart deg reisa. -Så hun er ikke her?
Nei, hun dro til Maryland for det regionale sluttspillet.
-Volleyball. -Er det sant?
Det er sant.
-Så da bor hun her sammen med deg? -Da hennes far havnet...
Og moren hennes er borte. Hun døde i barselseng. Forferdelig.
Jeg er den eneste Amanda har igjen.
Når kommer hun tilbake?
Har Wayne det bra? Du skremmer meg.
Dr Lightman og dr Foster gjør alt de kan.
Mange takk.
Jeg vil advare dere. En av Waynes schizofrene forstyrrelser,-
-er at han ikke gjerne prater med folk han ikke stoler på.
Som han ikke snakket med deg tidligere?
Etter deg.
Wayne, dette er Gill. Gill, Wayne. Wayne, Gill.
Du hørte hva han sa.
Du kan gå nå.
Mener du at han vil...?
Er du sikker, Wayne?
-Skal jeg gå? -Nei, jeg vil at du skal gå.
Jeg vil at han skal stole på meg. Vent litt.
Her.
Kan jeg låne leppestiften din?
Jeg gjør dette foran deg-
-så jeg slipper å be deg-
-å skru av den senere, og da slipper du å si...
-Det må du ikke gjøre. -Nettopp.
Du sto jo bare der og så ham gjøre det.
Juicetid.
Vær så god.
Da skåler vi, Wayne-
-for det du gjorde med fruktbanditten tidligere.
Vil du smake?
Liker du det ikke?
Føler du deg usikker?
Vet du ikke hva de har lagt oppi?
Dess mer for meg.
Wayne?
Wayne.
Får jeg lese?
Du må savne Amanda noe forferdelig.
Du fikk iallfall en utsikt.
Eller ikke.
Sist gang Amanda skrev til deg var...? Var det den tiende april?
Det var flere måneder siden.
Du er bekymret for henne.
Vi snakker litt mer.
Om din utsikt.
Uskikkelige fyr.
Så Amanda er din datters venn?
Det prater.
Du bekymrer deg ikke bare for Amanda, eller hva?
Du tror at dette er din eneste vei herfra.
Ikke sant?
Du holder ikke ut mer.
Ikke sant?
Sett i gang.
Stikk, da.
Dette er din sjanse. Men når du er borte,-
-kan jeg ikke hjelpe deg.
Da må du klare deg selv.
Eller så kan du bli, og la ham ta hånd om det.
Richmond Dobar, Wayne og Ginas far.
En av de 10 rikeste kappløpshesteeierne i verden.
Han fikk paranoid schizofreni 1979.
Han fikk pleie i hjemmet og to år senere-
-ble han funnet hengt i leiligheten sin i Dubai.
Waynes helsetilstand synes å være arvelig.
Fantes det noen tegn på at Wayne holdt på å bli gal...
-...før han gikk der på broa? -Nei, iallfall ikke innrapportert.
Vet vi noe om søsteren?
Gina Dobar fortsetter med farens arbeid, ifølge dette.
GINA DOBAR I VINNERSIRKELEN
Jeg tror at Amanda var i huset-
-men vi fikk ikke treffe henne. Hun unngikk spørsmålet.
Jeg hadde forventet meg at du ville bli glad over nyheten, ms Dobar.
Du tilbrakte fem minutter med Wayne og mener-
-at han bør skrives ut helt?
Jeg er mer forvirret enn noe annet.
Fortell om dagen han tok Amanda til broa.
Det er ikke stort å fortelle.
Politiet ringte meg da det var over,-
-og han var i forvaring. Det var så ulikt ham, men...
Men det var forståelig.
Familiehistorien finnes jo i bakgrunnen.
Kjenner du til faren min?
Ja.
Hvorfor sa du ikke sannheten til medarbeiderne mine i dag?
-Unnskyld? -Du sa at Amanda ikke var her.
Og du unngikk spørsmålet om Wayne er overmedisinert.
Hvorfor skulle de overmedisinere ham?
Jeg vet ikke.
På grunn av penger?
Pengene dine?
Hvordan kan Amanda hjelpe til?
Det kan jeg ikke svare på før jeg har snakket med henne.
Vi gikk oss vill, for vi kom gjennom et stort kjøkken-
-til et lite kjøkken. Et slags...hva kalles de?
-Anretningsrom. -Ja.
Jeg snakker på for å bryte isen. Hvordan gjør jeg det?
Klarer jeg det bra?
Amanda...
Emily har prøvd å ringe til deg.
Du vil vel fortsatt at vi hjelper deg, vennen?
-Hvordan går det med min far? -Han er bekymret over deg.
-Det går bra. -Ja, jeg ser det.
Kan jeg ta en?
De er favorittene mine.
Banannøttesmak, eller hva?
Kjempegodt.
Du forstår vel hva vi vil snakke med deg om?
Om broen.
Han gikk med meg for å kjøpe is.
Butikken lå på den andre siden av broen.
Den finnes ikke der lenger.
Vi pleide å gå dit hver lørdag.
Han kjøpte en kule med pistasjeis-
-og jeg to med jordbæris med strø.
Alt gikk til skogen siden, eller hva?
Hva var det som egentlig skjedde?
Jeg husker ikke helt.
-Det var som en ond drøm. -Men tross alt...
...elsker du allikevel pappaen din?
Det var ikke hans feil.
Han er syk.
Min mor var helsprø.
Det som skremte meg mest, var-
-at det skulle gå i arv. At jeg skulle bli som henne.
Jeg er ikke...
Jeg er ikke som faren min.
Jeg er ikke som min mor.
Bortsett fra den gangen jeg viste rumpa til dronningen.
-Av England? -Ja.
Jeg vet ikke hva som gikk av meg.
Hvorfor sluttet du å skrive til faren din?
Jeg vet ikke.
-Volleyball, sommerskole. -Ja.
Hva er det du ikke vil at vi skal få se i boka?
Kan jeg få se, vennen?
Vi kommer ikke til å fortelle til noen. Jeg lover.
Hvor er jeg??
Jeg har det bra Jeg har det bra
Jeg kan ikke snakke med noen. Jeg er alene.
Det holder.
Alt i orden, vennen min.
Det er brev som Wayne har skrevet til meg.
Hvorfor vil du gi dem til oss?
Han sa at Amanda hadde sluttet å skrive til ham.
Wayne er en bra mann.
Det kommer dere til å merke.
Men han har også problemer.
Jeg vil, som Amanda,-
-vite at han får riktig behandling.
Jeg gjør alt.
Jeg forstår hvorfor Gina så gjerne ville vise oss disse.
Det forekommer motsetninger i språket.
Det finnes en viss klarhet, men mest er det usammenhengende-
-endeløse utsvevelser og splittede stykker.
Hva er i veien?
Ingenting. Jeg er bare trøtt.
Han synes å gå på fancy medisiner.
Sånne stoffer som de rike og berømte får av psykiatikerne-
-slik at de skal få bli.
Eller så har ikke Wayne det bra, Cal.
Cal, du tenker vel ikke å spørre ut dr Grandon?
Nei, det skal jeg ikke gjøre.
Det er sent.
Jeg er trøtt. Det er ingenting vi kan gjøre akkurat nå.
Vi må bestyre dette forsiktig.
Tror du ikke at jeg klarer det?
Du klarer alt du bestemmer deg for.
Sier du det?
Ok.
Hva er i esken, Wayne?
-Det er privat. -Jaså? Ja, da forstår jeg.
Bli med meg.
-Hvor skal vi gå? -Du blir med meg hjem.
Hva var det i jusen jeg drakk før?
Dr Lightman, hva gjør du her så seint?
Wayne er ikke gal.
Jeg og han går herfra.
Hva ser det ut som at jeg gjør?
Du virker ikke føle deg særlig bra.
-Han slo meg. -Vent litt.
Ta ham med til et beskyttet rom til observasjon.
Hei, mamma.
Tenk at du skulle være her.
Du tok deg god tid.
Du ser strålende ut, mamma.
Døden kler deg.
Kan jeg få mer stoff? Kvikke på.
Du har alltid fått meg til å le.
Sa jeg det til deg?
-Jeg husker ikke, mamma. -Må du være spydig bestandig.
Du pleide å få meg til å le.
Husker du ferien vi hadde?
Vi tre satt på stranda.
Jeg, du og pappa.
Vi sjekket på folk i kikkerten. Husker du?
Vi gjettet hva folk sa.
Som om vi kunne vite hva de virkelig sa.
"Var det du som bråket, skatt?"
"Nei, det var ferja som gikk forbi, din usling."
"Jeg visste ikke at ferjen kunne lukte sånn."
Hvorfor gjorde du det?
Gjorde hva da?
Malte stua gul. Hva trodde du, din ku?
Jeg innrømmer at dr Lightman er litt uvanlig.
Men dette er...
Hva har dere gitt ham?
Han brakk nesa på en pleier.
Han fikk nerveberoligende.
Jeg vil påpeke at ifølge loven...
Rapporter det eller behold ham i 48 timer,-
-hvis han kan skade seg selv eller andre.
Jeg vet det.
Jeg var ikke meg selv, vennen.
Jeg vet ikke hva jeg tenkte på.
Hvorfor skilte du deg ikke, eller stakk derfra?
Det må ha vært noen som kunne ha hjulpet deg.
Du må slutte å klandre deg selv, Cal.
Hører du hva jeg sier?
Skulle ønske du kunne se barnebarnet ditt, Emily.
Hvem er hun lik?
Seg selv. Hun er lik seg selv.
Du har rett.
Jeg skal ikke spørre. Du trenger ikke si det.
Hun er kanskje litt lik deg.
Ikke gå, mamma.
Tid for medisiner, håper jeg.
-Dere har gitt ham noe. -Ja, nerveberoligende.
-Vi gir ingen hallusinogener her. -Jeg skulle holde med deg...
...hvis jeg ikke hadde havnet i en nostalgitripp med moren min.
Takk så mye, forresten.
Rop hvis dere trenger meg, dr Foster.
Du var altså nødt til å komme hit.
Jeg trodde vi skulle vente og gjøre det sammen.
Jaså?
Hør her...
Fortell sannheten, vennen.
Det skulle aldri ha skjedd.
Du angrep en vokter.
Hva var det egentlig som hendte?
-Hans neserygg. -Du er ikke deg selv.
Det er dopen. Jeg må få deg vekk herfra.
Ro deg ned, tigeren. Veggene har faktisk ører og...
Nå går vi en tur med hunden.
Nei, nei, nei. Sett deg.
Hvor skal du...?
Du forstår vel at du er dopet?
Bare etter at jeg angriper noen.
Alle andre ganger:
-Ria. -Emily, hva gjør du her?
Hvor er pappa? Ikke lyv for ham denne gangen.
Han kom aldri hjem i går og har bare telefonsvareren på.
Han prøver å få ut din venns far.
Han har sikkert en slags plan. Du vet hvordan din far er.
Han har gjort noe galt igjen, eller hva?
Er du klar?
Nei, ikke akkurat.
-Gå. -Fortsett.
Gå videre.
-Hva er dette? -Alt i orden.
Få dem ut av rommene og til gården.
-Loker. -Loker.
Ta en penn.
Ja, hva har du?
Nei.
Pappa?
Em? Hva gjør du der?
De sa at du var på sykehus.
Ja. Får jeg snakke med Loker igjen.
-Men pappa... -Ingen krangling.
Alt kommer til å ordne seg.
Gjør det. Vær så snill, Em.
Krangle ikke om det.
Ja, fortsett.
Fint. Skriv ned dette.
"Olanzapine...
...lamotrigene...
...lamotrigine...
...topiramate...
...lorazepam.
Chico."
Nei, den fant jeg på. Det var en spøk.
Fanken.
Jeg er jævla rusa.
-Hæ? Har de dopet deg? -Ja, jenta mi.
-Cal? -Ja, hva er det?
Dr Lightman.
Har du smertestillende? Jeg har en fæl hodepine.
Gå rolig denne gangen.
-Ta det med ro. -Ha det, kjære.
Pappa! Pappa?
48 timer?
Vi kan ikke gjøre noe med det, Em. Det er ifølge loven.
-Gjorde han det frivillig? -Det får du spørre ham om.
-Det var frivillig, altså. -Han hjelper din venns far.
-Er det min feil? -Fordi du ba om hjelp? Nei.
Skulle ønske han skrev bøker og underviste.
Hvordan kunne du tillate at han gjorde dette?
Kom og sett deg, Em.
Det virker forferdelig, men han er i sikkerhet.
Du er redd for noe. Hva er du redd for?
Merker du det?
Jeg gjettet. Et triks som pappa lærte meg.
Faren din...
Han synes å være stressa.
Han har mer å tenke på enn vanlig.
Ja, spesielt nå.
Hvorfor sier du det?
-Han fyller år i neste uke. -Han stresser alltid over det.
Det er derfor vi later som ingenting.
Ja, men min bestemor døde da hun var 46.
Og han fyller 47.
Er alt bra, pappa?
Hvorfor gjorde du det?
-Jeg trodde du ville snakke. -Om hva da?
Jeg vet ikke. Det vet vel du.
Pissprat, det vet du ikke.
Det var ikke bare min feil.
Din mor var også delaktig.
Det trengs to, som man sier.
For å gjøre hva? Gå til puben og drikke hver kveld?
Du kom tilbake stupfull og banket opp kona og ungen din?
Husker du feriene ved stranda?
En ferie. En.
Vi bodde i et rom over puben og det regnet hele helsikes tiden.
Jeg trenger ikke bekymre meg for å likne mamma, men deg.
Ikke sant?
Er du der?
Bra.
La det fortsette sånn.
Hvor er Foster?
Hun er sammen med Emily.
Det er fordi du, idiotisk nok-
-fortalte Em om alt dette.
Ingen av dopen du nevnte,-
-kan ha forårsaket reaksjonen din.
-Fortsett å grave. -De er beroligende.
De stabiliserer humøret og er ingen hallusinogener.
Hva vet du om mine hallusinasjoner?
Ingenting. Jeg vet bare at du har hallusinert.
Skulle Foster fortelle?
Tenk om noen ga meg-
-en cocktail av alle legemidlene?
Og la i maten eller i din drikke?
-Ja. -Du.
Ta dette og stikk.
Stjeler du de andre pasientenes mat, dr Lightman?
Unnskyld?
-Det er mine muffins. -Hans.
-Det er mine muffins. -Dine?
-Er det dine muffins? -Mine.
Å, unnskyld meg.
Vet du hva...
Disse muffinsene kommer til å bli ditt problem.
Er du klar over-
-at denne evaluering avgjør om jeg kan gi deg lov til-
-å forlate dette sykehus?
-Ja. -Mener du...
...at grunnen til din atferd er et hjemmebakt muffin?
Det mener han.
Og du vet dette, for at du spiste et av disse muffinsene.
Wayne Dobar har spist dem i årevis.
Tror du det?
-Datteren hans baker dem. -Så datteren hans...
-...som er 17, vil forgifte ham? -Hva?
Nei, hun har ingen anelse om dette.
-Hva gjør du her? -Jeg sendte muffinsen...
...til analyse. Men jeg analyserte den selv også, noe som gikk raskere.
Har du hørt om hekseprosessene i Salem?
Historikere tror at hekseprosessene-
-ble forårsaket av en hallusinogensopp som kalles ergot-
-som hadde funnet veien til vinterens melsorter.
Nå får vi se hvor magisk denne muffinsen virkelig er.
Den er saftig.
Det smaker litt bittert.
I sin helhet en den ganske god.
Virkelig? Mr Fitzgerald. Sa Mr Fitzgerald det til deg?
Mr Fitzgerald? Virkelig?
Så brød,-
-eller i dette tilfelle, en muffin...
-...er det perfekte leveransesystemet. -Det samme du brukte på Wayne.
Det er jo latterlig.
-Kom, så går vi, Amanda. -Nei... Vent litt.
Du kommer til å like dette, tro meg.
Pappa?
Å, herregud.
Er dette sant?
Det er sant, jenta mi. Det er sant.
Hun forgiftet muffinsene slik at du skulle forbli skrullete.
Ved hvert besøk fikk du nye muffins, eller hva?
Hvorfor skulle jeg gjøre det?
For Waynes halve arvsdel i eiendommen.
Men det ligger mer bak enn det, eller hva?
Du skadet en liten jente.
Det er derfor jeg blander meg borti, for det tar jeg personlig.
Hvorfor gjorde du dette, Gina?
Eiendommens livsnerve er hestene.
Jeg er den som tar hånd om dem. Wayne gjorde aldri det.
Nettopp.
Så du dopet Wayne for å holde ham fra hestene.
Det endte med at han nesten drepte seg selv og datteren.
Så slepes han til fingermalingsakademiet på livstid.
Har vi løst problemet?
Her.
-Cor, hva er det som lukter? -Hva?
Det må være ferga.
-Hva? -Ingenting.
Vi har vært sammen hele dagen-
-og du har ikke sagt noe om sykehuset.
Fortell meg hva det var som skjedde.
Jeg tok en av Amandas muffins.
Hvorfor gjorde du det?
Den lå bare der og så så god ut.
Du la deg inn frivillig, eller hva?
-Hvem sier det? -Jeg.
Og jeg er sint.
Jeg vet det.
Hvis jeg frivillig hadde lagt meg inn,-
-ville jeg vært helsprø, eller hva?
Er det det du tror?
Ja.
Jeg så bestemoren din på grunn av muffinsen.
Og?
Du vet hvordan alt begynte med at jeg prøvde å hjelpe Amanda?
Jeg tror at det var hun som gjorde meg en tjeneste.
Pratet du og moren din?
-Du tror jeg har en skrue løs, hva? -Dere pratet sammen.
Hun ville vite om du var lik henne.
Er jeg det?
Jeg håper det.
Litt.
Tror du at hun virkelig pratet med deg,-
-eller at du bare snakket med deg selv?
Har du psykiatribablet med Gillian igjen?
Min far er en tosk. Gi meg husarrest, da.
Hun sa sikkert at noen dager på det stedet gjorde meg godt.
Bare noen få dager?
Slutt.
Så du noen andre der?
-Som hvem da? -Det betyr et nei.
Ja.
Jeg skal si en ting.
Loker ble helsprø.
Det er verdt å sjekke. Jeg har det på bånd.
Det er en kompliment, for å komme fra deg.
Gratulerer med dagen, pappa.
Jeg hørte ikke.
Brent.
Det er min favoritt.
TIL MINNE OM OG TILEGNET JAMES O. TURNER i 1936-2010
Norwegian