Dette er min drøm.
Det er en søgen præget af mine vildeste, mest ambitiøse ideer.
Umulige forehavender, som jeg har haft i mit hoved i årtier.
Det er at leve på vejen, omflakkende... endeløs søgen.
Jeg er en vagabond, en skiderik. Jeg er en flakker.
Sulten efter inspiration uanset, hvor den viser sig,
Træner mit øje til at se verden gennem individer,
som har inspireret mig.
Legender, mentorer og venner.
Deres besættelse er historien, og deres kunst er gaven.
Dette er On The Roam.
Så længe jeg kan huske,
har jeg altid været tiltrukket af cykler fra 20'erne og 30'erne.
Siden jeg kørte på min første cykel, tænkte jeg: "Det er frihed."
Når jeg er på cyklen, er jeg fokuseret...
Jeg synker ned i min maskine, og man kommer i harmoni med den.
Så det vil jeg gøre med de cykler, der er gået i stykker.
Lad os vække dem til live.
De er på museer og i samlinger. De kommer aldrig til at køre igen.
De betragtes som noget fra fortiden,
og det elsker jeg, men jeg vil køre på dem.
Jeg har ledt efter byggere til at genoplive 100 år gamle maskiner.
Jeg vil disse motorcykler buldre og blive levende...
Og jeg vil køre på dem, som de blev skabt til at blive kørt.
MAGGIE VALLEY, NORTH CAROLINA
Det startede i Maggie Valley med en af de mest
prestigefyldte samlinger af cykler, Wheels Through Time.
Man kigger på det skab og siger: "Jeg bliver overvældet."
Man kan bruge så meget tid på at kigge, men man ser det faktisk ikke.
Matt Walksler ejer Wheels Through Time,
og han har megen viden om cykler.
Jeg er heldig at kunne kalde ham en ven og lære en masse af ham.
Jeg voksede op med at køre motocross og havde et behov for fart.
Den spænding, der kommer af at køre hurtigt, kan ikke genskabes.
Når jeg går gennem Wheels Through Time, er inspirationen surrealistisk.
Hold da op. Kan I se det her?
Det er den hellige gral for mig. Jeg elsker den her.
-Er det en 1930? -1930.
Det er nummer ni. Den foran er nummer ti.
-De blev nummereret. -Ni, ti. Hvor mange er der i verden?
Jeg tror, de lavede tyve af dem, og der er måske ti tilbage af dem.
Det er svært at vide.
Ti af dem tilbage i hele verden.
De fleste af de ting, jeg elsker, skete i 20'erne og 30'erne,
om det så var baneløb og bakkekørsel, og...
Jeg har aldrig oplevet det,
og jeg er for stor en fyr til at køre på de cykler, så...
DAH blev bygget af Harley-Davidson
med det formål at køre ræs og bakkekørsel.
Det var og er stadig en utrolig kraftfuld cykel.
Fabrikken lavede en vis mængde, og mange blev skrottet.
Der er vist otte af dem tilbage i verden.
Mange mennesker har aldrig hørt om den. Det er så specialiseret.
Fyre som os kunne ikke engang have købt en dengang.
Hvorfor er den ikke blevet duplikeret?
Er det, fordi de, der havde 8-V'er eller JDH'er, kunne...
De designede det hele, så de kunne kopiere dem.
-Hvordan gør man det? -Det er en enorm omkostning.
Ingen ville skille den ad for at lave motoren.
Ja, og hvis man har en, vil man ikke lade nogen kopiere den.
For hvis du gør det, så er der ikke kun fire, men pludselig fem.
For at kunne lave dette design, skal man købe en DAH,
skille den ad og stort set lave 3D-afstøbninger af det hele.
Mens jeg besøgte Maggie Valley, fik jeg lyst til at genskabe
en af disse DAH-cykler og derefter køre ræs med den.
Jeg medbragte mine venner, Nick Toscano og Brian Charles,
to fantastiske mennesker, to fantastiske cykelbyggere.
Da Jay spurgte, om vi kunne gøre det, sagde vi ja og troede,
at det aldrig ville ske, og lige pludselig tænkte vi:
"Lort. Vi er nødt til at gøre det her."
Nick og Brians passion og viden om cykler er så unik,
og jeg har længe ledt efter et projekt til os.
Det ville være sjovt at... De her er hellige. Du vil passe på dem,
måske starte dem en gang imellem, men jeg vil køre på dem.
Jeg vil samle nogle venner, der får lov til at køre på dem.
Jeg elsker idéen om den type begivenhed,
men vi havde brug for en model,
en cykel, vi kunne genskabe del for del,
og det førte mig til Jeff Decker.
Før Jason fortalte mig om projektet,
ville han have nogle motorcykler, som jeg sagde, ikke var til salg.
Jeg troede, han var skør. "Jeg ved, du er rig, men det sker ikke."
Jeg så disse to cykler hos ham, der betog mig.
De var et spejlbillede af det, jeg ville være, hvis jeg var en cykel.
Jeg var meget bange for at spørge, fordi jeg ikke ville fornærme ham.
Med tiden så han min passion, og han forstod, hvad jeg ville gøre.
Jeg ved ikke, hvad det er med Slant Artist og bakkekørsel,
men det er den mest romantiske slags løb. Måske det grimmeste.
En banerytter, det er bakkekørsel.
Folk kom fra alle vegne for at overvære disse løb.
De var nogle af de farligste løb, der fandt sted dengang.
Der er intet ved geometrien, der gjorde dem gadevenlige.
De solgtes ikke til offentligheden. Der blev lavet 12.
Der er en generationskløft med mange mennesker, der kører...
Man får ikke set disse baner, og det er sådan en ældre generation.
Jeg tror, Jeff... Han har altid elsket det.
Min far var en bilfyr, og jeg lærte altid,
hvor beskidte, afskyelige og forfærdelige motorcyklister var,
Så det drømte jeg om at blive.
Jeff er en kunstner.
Han er som en levende... Han gør alt med kunst og lidenskab.
Jeg prøver at gøre det, men er en beskidt udgave af ham.
Jeg er ikke atlet og slet ikke mekaniker,
men jeg altid har været tiltrukket af det.
Den måde, jeg udtrykte mig på, var kunst.
Gallerierne støttede mig ikke.
Jeg tog på byttemarkeder og byttede min kunst for beskidte motorer.
Jeg var Jack og Bønnestagen. Jeg fik aldrig penge, men motorcykeldele.
Men jeg var klog nok til at få de rigtige dele, så jeg kunne bytte dem.
Jeg var en fiasko i 20 år og indså, jeg klarede mig godt som en fiasko.
Jeffs kunst er betagende.
Vi har samme passion for bakkekørsel og DAH'er,
og det kan ses i hans arbejde.
Jeg har ladet disse ting samle støv på en hylde,
men jeg troede aldrig, de ville blive støvede på en bakke.
Det hold, han sammensatte for at samle cyklerne, er forbløffende.
Det er ikke blevet optaget siden 30'erne, og hvis man ser det,
blev det optaget på et dårligt filmkamera.
Mere har vi ikke.
At bruge mine talenter og mit holds talenter
og være i stand til at instruere og optage det på den måde, jeg vil,
og få folk til at føle det... Det er målet.
Alene tanken om at lave en tidstypisk bakkekørsel
kun med originale cykler og alle mine venner
er noget, jeg troede, var umuligt.
En gammel cykel har modtaget så meget passion og kærlighed
og oplevet hårde tider og har set så meget, og jeg vil bare høre dem.
Og jeg ved, at jeg ikke kan køre på dem alle, men jeg vil prøve.
Jeg blev budt velkommen i motorcykelmiljøet
og præsenteret for fantastiske håndværkere.
Der er så mange mennesker, jeg har mødt, der har åbnet deres hjerter...
Man opdager, hvilken slags kunstnere de virkelig er,
og deres historier, og det er... Det er bare så smukt.
Vi kørte meget mod hinanden og blev venner.
Du er nok den eneste fyr, jeg taler med, så...
-Du har ikke tid til andet. -Nej.
Jeg taler med dig og taler med min kone.
Nick er sjov. Nick har et Sopranos skråstreg DeNiro-ansigt.
Og han vil aldrig sige, at han kan gøre det. "Det er muligt."
Og Brian Charles siger: "Ja. Det kan vi godt gøre."
Positiv. Brian Charles er klar.
Jason er fantastisk. Han er energisk. Han er viljestærk.
At arbejde med Jay... han er sådan en elskelig fyr.
Han har en herlig vision for alting. "Ja. Det vil jeg gerne."
Men så kommer man hjem og tænker: "Hvorfor sagde jeg det? Pis og lort."
Hans karakter og motivation hjælper en med at forbedre sig selv.
Disse fyre, de laver fire af disse cykler om året, men de er så unikke.
Jeg vil hylde de kunstnere, der laver tingene i deres baglokaler.
RED BOILING SPRINGS, TENNESSEE
På min rejse for at skabe sjældne cykler til at blive kørt på
blev jeg ført til Mike Silvio for at bygge en sjælden cykel fra 1936.
-Det kan ikke passe. -Jo, jo.
-Det er smukt. Denne by er enorm. -Kom herover.
Da jeg mødte Silvio... Han er bare... Han er hylende morsom, mand.
Han er sjov og fuld af viden. Jeg elsker ham.
Da jeg mødte Jay, hyggede jeg mig stort
og mødte en fyr, der havde en passion for antikke cykler
og var forelsket i dem ligesom mig, og vi klikkede omgående.
Jason har været i branchen i et godt stykke tid,
og hans navn dukker ofte op.
Du godeste. Dette sted er smukt.
Han har bygget et museum. Han er fantastisk til sit håndværk.
En dag inspirerer han mig måske til at lave et museum.
-Er det den originale lak? -Ja.
-Den cykel startede det hele for mig. -Åh, mand.
Da jeg var lille, ville jeg have...
Jeg voksede ikke op med min far, men jeg ville gerne bygge en cykel,
bygge en bil... Jeg fik ikke den mulighed under min opvækst.
Jeg altid har ønsket at gøre det. Det at bygge en cykel var stort.
Da jeg var 19, sparede jeg penge sammen og købte min første Harley,
og når man får gamle Harleyer, lærer man at arbejde med motorcykler
og møder en masse venner, og det bringer en ind i et fællesskab
og sender en rundt i verden for at møde flere venner.
Antikmotorcykelmiljøet er en lille sammentømret gruppe,
og det er den bedste del, at man opbygger relationer med ligesindede,
som er kuratorer, som er byggere.
-Her er den. -Jeg har aldrig set det her før.
Jeg købte den og fik den sendt direkte til ham. Så jeg er spændt.
-Bror. -Hvordan ser det ud?
Du godeste. Se lige der.
Jeg har altid arbejdet med mine hænder.
Jeg fik problemer for at skille ting ad.
Nyt legetøj skilte jeg ad for at finde ud af, hvordan det virkede.
Da jeg blev involveret i motorcykler, ville jeg vide alt om dem.
Jeg får lige så megen glæde ud af at arbejde på en cykel
som at køre på den.
Bøh. Det lugter godt herude.
-Hvordan var huset? Hvordan var det? -Gud.
Mike Wolfe og jeg er begge fra Iowa. Jeg respekterer hans kunstform.
Han har så megen viden, og han foreviger
og bevarer al information fra dengang til nu.
Nu er det noget møg. Der er mange, der dør
med alle disse smukke historier,
og jeg tror, at Mike er en forbindelse til det.
Det er godt.
Hold da kæft.
Vi gik alle væk. Cyklerne er gode. Det er vi ikke.
Cyklerne er gode. Det er alt for sjovt.
Jeg tilbringer tid med disse fyre,
og man kan se, hvad der inspirerede deres stil,
og i sidste ende er de kunstnere.
-Det er første gang, jeg ser det -Jeg har aldrig set en lyserød '36.
Jeg er blevet bedt om at bygge cykler i mange forskellige farver.
-Jeg ville bygge Pepto-Bismol. -Den ser smuk ud.
Jeg ved, du ikke kan lide den.
-Du skal ikke lyve... -Nu skal du høre. Du har aldrig...
"Hvis du har en masse dele, kan jeg så købe dem af dig til en '36?"
"Ja, for fanden." "Hvem er dine byggere?"
"Silvio. Mike Silvio. Slå det op."
Min mor opdrog mig med Elvis, ikke? Jeg har en lyserød Cadillac fra '55,
som jeg har haft, siden jeg var i 20'erne.
Jeg har altid ønsket mig en '36 Knucklehead.
Du har to. Du har den originale lak.
Da Jason dukkede op med denne mulighed, blev jeg overvældet.
Jeg kunne ikke være blevet mere begejstret.
Jeg blev lidt nervøs, for han ville have en lyserød 36'er.
Af alle de 36'ere, jeg har, har jeg ikke et originalt stel.
Dette er den første... Hver del på denne cykel får vi
takket være hr. Wolfe.
Det var en af de første ting, der skilte sig ud, da jeg mødte Jason.
Alt var lyserødt.
Hans sko, hans tøj, hans jakker, nøgleringen til hans bil.
Han sagde: "Lad os bygge den 36'er.
Den skal være lyserød. Min yndlingsfarve."
Jeg siger: "Er det okay med dig?" Og han siger: "Ja."
Jeg kan forestille mig, at folk, der finder denne cykel, vil tænke:
"Hvem fanden har malet en '36 Knucklehead lyserød?"
Det er et originalt '36 Knucklehead speedometer.
-Det er den mest sjældne del. -Jeg har altid ønsket mig et.
Jeg gør det med mine venner,
og det er tilfredsstillende at bruge hænderne.
Silvio er en fyr, som folk kommer til og siger: "Jeg vil gøre det her.
Jeg vil bygge det der." Så giver de ham en gearkasse,
en karburator, en motor, eller også er han heldig at få en hel cykel.
Jeg kan forestille mig ham køre forbi med 105 i timen,
og at nogen står og tænker: "Det var en tsunami af sejhed."
Det er det ultimative øjeblik, hvor man tænker:
"Jeg kan ikke tro, at alle dele på den er originale."
Jeg elsker tanken om at tage alle Mike Wolfes små dele,
der er indsamlet i dette smukke land, og sammenføre dem med Silvio.
Med Wolfe og Silvio er det... Han har et fænomenalt sted.
Han er et geni, mand. Jeg elsker ham.
Vi ses om seks måneder.
I har bare at gøre mit lort færdigt. Er I med? Ellers...
TOPSFIELD, MASSACHUSETTS
Tanken om at tage en meget dyr cykel fra 1930'erne,
skille den ad, lave afstøbningerne og stort set bygge den fra bunden...
Ingen ville købe sådan en cykel og skille den ad, men det gjorde vi.
-Hej. -Hvordan går det?
-Vi har motorcyklen. -Ja. Se her.
-1930 DAH. -Det er ret fedt.
Harley-Davidson. Super sjælden.
Dengang blev de cykler håndbygget og håndlavet
med hele firmaets arbejdsstyrke bag en lille gruppe mennesker.
Hver eneste del af dette...
Selvom man har arbejdet på 100 cykler,
er den her sådan en udfordring, fordi intet eksisterede.
En digital repræsentation af en del, som ikke kan reproduceres let.
At få det digitale aftryk er altid klogt.
Vi kan kopiere dem og få de originale afstøbninger
og mærker ned til mindste detalje.
Når man bygger disse cykler, støder man på små ting,
der ikke helt hænger sammen eller ikke rigtig passer.
Hver eneste lille del var håndlavet, og jeg satte noget sammen.
"Denne del passer ikke. Vi får den scannet,
og så tager vi hen til støberiet og laver den."
Vi kunne være alle andre steder på denne planet, ethvert anden sted,
men dette er lige her, hvor vi står. Det er her.
Det er det, vi gør. Så sæt pris på det.
Som min kone sagde: "Hvis det ikke er uanstændigt, er det ikke sjovt."
Det er ikke sådan, vi lever. Det er sådan, vi lever.
At have alle disse cykler og alle disse mænd, som jeg kalder venner,
er den største bedrift.
At lave denne verden for mine venner, så vi kan skabe noget fantastisk...
Det er bare sjovt. Det har jeg opnået.
Jeg havde en drøm om at kunne tage alle mine venner i dette miljø,
bringe dem sammen og køre mod hinanden.
Og det, der kom ud af det, var Roamers.
De er et utroligt broderskab med en dyb kærlighed til cykler.
De har et utroligt kammeratskab,
og da jeg mødte dem, var det som at komme ind i en familie.
Jeg ville lave min egen lille... Noget til mine venner. Noget særligt.
Brian Cannon. Du har medium.
Der er noget oprørsk i motorcykelmiljøet.
Jeg er egentlig bare fan af det hele.
Vi har alle en dyb kærlighed til cykler,
og jeg vil skabe en event, hvor vi alle kan dele denne passion.
Det fede ved motorcykelmiljøet er, hvor lille det føles.
Man møder én person, og pludselig en masse, der har den samme passion.
Gennem Matt Walksler mødte jeg Buzz Kanter,
en legende i cykelsamfundet.
Han har udgivet motorcykelblade og ved meget om vintagecykler.
Det her er... Fortæl mig lidt om den.
Det er den originale lak. En original 1927 Harley
med under 1.200 originale kilometer.
Den er over 95 år gammel og har kørt mindre end 1.200 kilometer.
Det er en hellige gral-cykel.
Er I klar? Drømmen bliver til virkelighed.
-Alt er originalt. -Hold da kæft!
1927 JD er helt utrolig at kigge på.
Det er svært at forklare, hvor sjælden denne cykel er.
Det er som en 100 år gammel tidskapsel.
Enhver, der kommer tæt på cyklen, kan se den fantastiske lakering
og håndværket, som kan kopieres i dag,
men uden stemningen, uden sjælen.
Jeg elsker ting fra begyndelsen af 1900-tallet på alle måder.
Der var en helt anden måde at bygge ting på.
Jeg købte en motocrosscykel, da jeg var 13, med mine hårdt tjente penge.
Den kørte ikke, så jeg måtte skille den ad, sætte et nyt stempel i.
Så jeg blev mekaniker fra starten.
Noget, jeg elsker, er at tage en museumsgenstand
og ikke bare stirre på den, men starte den.
At gøre det med så sjælden en cykel er uhørt.
Ja, ja, ja.
-Det føles godt. -Halløj!
Cyklen var så velbevaret.
Den havde vegetabilsk olie i tanken for at undgå rust.
Vi startede den, og den fyldte hele værkstedet med røg.
Hvor mange løb kørte den? Hvordan lavede de lakeringen?
Den rummede en sjæl, og en masse sved og friktion.
At vide, at Nick genoplivede den cykel med sin søn der,
og at han oplevede sin første tur... Det var smukt.
Den følelse, det er den, jeg jagter, når jeg finder en gammel cykel.
-Vi bliver her alle sammen. -Jeg elsker det.
Jeg kan høre den. Høre den.
-Den kommer ind. Den er herinde. -Du kiggede. Din lort. Ødelægger det.
-Er I klar? -Ja.
-Den er klar.
-Wow. -Wow.
Hold da kæft. Sådan. Jeg mener...
Åh, mor! Det ser godt ud!
Da jeg kiggede på den lyserøde '36, blev jeg betaget.
At tage alle disse dele og at få Silvio til at samle min første 36'er.
Så designer man den, som man vil.
At gå fra en vild idé til denne færdige cykel
og så køre rundt på den med mine venner på deres 36'ere...
Der findes intet bedre.
Godt. Det er første gang, jeg skal se DAH'erne.
En lille overraskelse til mig. Den har længe været undervejs.
Regel nummer et.
Åh, for pokker.
Mand.
Jeg har bygget og set så mange smukke cykler,
og dette er det mest fantastiske øjeblik... at se disse cykler.
Det er smukt.
Det er svært at tro, at det hele startede med en idé om
at se en DAH blive genoplivet.
Men nu, hvor jeg står foran dem
og er i stand til at køre på dem... Det er et privilegium.
Det er ret fantastisk at sige: "Den cykel lige der..."
Jeff Decker er på vej, men at købe den af ham...
Kan vi lave nogle af dem? Har vi det her, kan vi lave vores egne cykler.
Vi kan lave DAH'er og DAR'er. Og der er kun én DAR derude.
Seksten måneder senere, så vi kan køre ræs med dem.
Så kan vi alle mødes og køre ræs med dem
ligesom på alle de billeder af alle de fyre i 1930'erne,
der hygger sig. Det vil jeg gerne gøre. Hvorfor kan vi ikke gøre det?
At se disse cykler på rad og række foran mig
og gøre mig klar til at køre ræs... Jeg kan ikke tro, at vi klarede det.
Ja.
Jeg vil sige tak for at sælge den til mig og give historien videre.
Du elsker denne cykel, men det betyder meget, at jeg...
At have visionen til at lave noget, hvor vi alle er sammen.
-Tak for... -Nej, absolut, mand.
Jeg er glad for, at det blev på denne måde, så smukt.
Ja. Og det er sikkert den eneste gang?
Der har aldrig været fire DAH'er, der har kørt sammen på én gang.
At bygge noget, som ingen nogensinde har gjort før,
viste sig at være meget mere indviklet, end vi egentlig troede.
Ingen har kørt på dem.
Måske har en håndfuld mennesker i tidens løb kørt på en af de her.
Det var et luftkastel. "Jeg ville ønske, vi kunne... Kan vi gøre det?
Det gør vi. Okay." Og så går det op for alle.
Jeg får min egen vision af en cykel. At sætte en motor sammen...
Man tænker: "Hvordan kører den?"
Og når den så starter, er det den fedeste følelse.
De er så sjældne, og den måde, de føles... De er som...
De lyder som løver. Vi vågnede klokken 05.30 og startede dem,
og det lød bare som en flok løver, der knurrede i mørket.
Det har været en lang opbygning. Hvad skal vi med dem? Hvor skal vi køre?
Hvordan skal vi stille dem op?
Om det så var fra vores side eller optagelsesplanen
eller logistikken i det hele... Hvad som helst kunne være gået galt.
Det har været udfordrende og krævende,
fordi vi vil virkeliggøre alle disse ting,
og det store er, at det her bare er mig.
Det er det, jeg vil.
I ser bogstaveligt talt alt, hvad jeg elsker. Og det er skræmmende.
Jeg vidste faktisk ikke, hvor vi skulle køre dem.
Jeg vidste, at jeg ville køre ræs.
Det letteste ville være at finde en bakke.
Men hele idéen åbnede sig faktisk med en af mine kære venner.
Jeg var hjemme hos ham, og han fortalte mig, at han havde en bane,
og jeg tænkte: "Hvad?" Og vi tog hen og så hans bane.
Det var bare... Jeg ringede til min partner Brian.
Jeg sagde: "Jeg har den. Vi banen."
Min ven sagde: "Jeg ved ikke, om man kan køre ræs med de cykler på den."
Der er også meget støv her. Hvis det kommer ind i motorerne,
ødelægger man cykler til 100.000 dollar.
Du risikerer at sprænge dem i luften
for at vise verden dem, men det er det værd.
Jeg fik den skøre idé om at tage denne meget sjældne cykel, DAH'en.
Vi skilte den ad og lavede tre.
Det er sikkert ikke sket siden 1930'erne.
LØBSDAG
At Decker køre op ad en bakke med cyklen,
der startede hele denne rejse... Det var surrealistisk.
Slant Artist.
-Ja, Decker! -Alle tiders.
Det var så sejt. Det troede han ikke, han ville gøre for to år siden.
-Det er fantastisk. -Okay.
Den første til toppen ud af disse tre: Cannon, Charles og Toscano.
5.000 dollar, og I kan donere dem til en velgørenhed.
5.000 denne gang, ikke? Til den første. Er I klar?
Gør kameraerne klar.
Det er en drøm, der går i opfyldelse.
Jeg kan ikke tro, jeg kører DAH-løb med mine venner.
Disse cykler er som malerier.
De er utrolige kunstværker, og de har bare stået der.
Dette er en drøm for mig, for dette show handler om disse kunstnere.
I er toppen for mig. I ved, jeg elsker alle disse gamle cykler.
Jeg ved ikke, hvordan man håndbygger dem, men jeg værdsætter jer.
Jeg elsker at køre og lave film. Jeg elsker at have mine venner her
og gøre det, jeg er god til, og fange det, I er gode til.
Jeg behandler dem som sarte ting, og I kører hamrende vildt på dem.
De er bedre end originalerne. Det er helt utroligt.
At se dem blive behandlet, som de burde behandles, er et andet niveau.
Gruppen, du har samlet, og som vi har leget med i de sidste par år,
er bare familie.
Det er fantastisk.
Folk fra hele verden kommer sammen, ligesindede, og det er bare...
-I er fantastiske. -Tak, Jay. Tak, Jay.
-Ja, brødre. -Helt sikkert, mand.
At tage en cykel fra 30'erne og lave fire af dem og køre ræs med dem...
Der har aldrig været fire samlet til et løb.
Det er så sejt og så sjovt, og de mennesker, der skaber dem,
siger: "Jeg kan ikke tro, jeg gør det her." Sådan har jeg det også.
Jeg håber, at folk bliver inspireret og tænker: "Det er muligt.
Det er ikke muligt, men er det? Lad os gøre det. Lad os prøve."
Jeg håber, min hukommelse er god nok til, at jeg aldrig glemmer det.
Det har været virkelig fantastisk.
Når jeg er væk, er den der forhåbentlig stadig.
Jeg kan efterlade noget til mit barn. Han er kun et år gammel nu.
Han kan se processen i det, vi har gjort.
Ja, det er noget, mit barn kan se.
Det er vildt at se dem alle komme til live,
og især når man har 12 motorcykler, der startes på én gang.
De er alle hyper-tunede, og de er som uhyrer, der gør ad hinanden.
Før jeg blev skuespiller, var jeg afrydder,
og jeg arbejdede i en surfbutik.
Jeg var 19 år. Jeg ville bare klatre og surfe.
Da jeg begyndte i showet, tjente jeg ikke så meget og boede hos min far.
Jeg ville bare have en Harley, og jeg ville have en panhead,
og endelig fik jeg den. Jeg vidste kun, at jeg ville have en.
Jeg har kørt på en masse motocrosscykler hele mit liv,
men jeg vidste ikke noget om det, kun at jeg elskede lyden og følelsen.
Jeg ville gerne lære det. Jeg ville dykke ned i kulturen omkring det.
Jeg ville køre tværs over Amerika,
og jeg ville rejse til alle disse destinationer
og bare være sådan: "Okay... Mit liv er i disse sadeltasker."
Jeg var en vagabond og ville have min Harley.
Du kan køre på en ny cykel, mens jeg kører på denne gamle på samme vej...
Det føles så godt at køre på noget, der er så gammelt.
Der findes ikke noget lignende i verden.
Tekster af: Martin Speich plint.com