Tämä on unelmani.
Se on etsintä, jota leimaavat villeimmät, mahtavimmat ideani.
Mahdottomia pyrkimyksiä, joita minulla on ollut vuosikymmeniä.
Se on tien päällä elämistä, vaellusta, loputonta etsintää.
Olen kulkuri, kelmi. Olen vaeltaja.
Hamuan inspiraatiota kaikkialta.
Harjoitan silmääni näkemään maailman niiden silmin,
jotka ovat innoittajiani.
Legendat, mentorit ja ystävät.
Heidän pakkomielteensä on tarina, ja heidän taiteensa on lahja.
Tämä on On The Roam.
Niin kauan kuin muistan,
olen ollut kiinnostunut 20-ja 30-luvun moottoripyöristä.
Ajettuani ensimmäisellä pyörälläni ajattelin: "Se oli vapautta."
Tunne pyörän selässä, kun keskityn -
ja uppoan koneeseeni... Se on upeaa. Syntyy yhteys.
Haluan tehdä sen rikkinäisten moottoripyörien kanssa.
Herätetään ne henkiin.
Useimmat ovat museoissa ja yksityisillä,
eikä niillä aiota enää ajaa, vaan niitä arvostetaan menneen esineinä.
Se on hienoa, mutta haluan ajaa sillä.
Olen etsinyt rakentajia elvyttämään koneita,
jotka ovat seisseet vuosisadan.
Haluan nähdä niiden jyrisevän ja heräävän eloon.
Haluan ajaa niillä, kuten on tarkoitus.
MAGGIE VALLEY, POHJOIS-CAROLINA
Kaikki alkoi Maggie Valleyssa, missä on yksi -
arvostetuimmista pyöräkokoelmista, Wheels Through Time.
Kaappi auttaa tajuamaan,
kun sanot: "Olen hukkua." -Aivan.
Näin tapahtuu usein,
ja sen näkee, eikä oikeasti vielä näe.
Matt Walksler omistaa Wheels Through Timen,
ja hän tietää paljon pyöristä.
Onneksi hän on ystäväni, ja voin oppia häneltä.
Lapsena ajoin maastopyörällä. Kaipasin aina vauhtia -
eikä nopean liikkumisen nautintoa voi jäljitellä.
Kun kävelen Wheels Through Timessa,
vanhat moottoripyörät saavat epätodellisen innostuneeksi.
Jukra! Näettekö tämän?
Se on minulle Graalin malja. Tämä on upea.
Onko se 1930? -1930.
Se on numero yhdeksän ja edessä on kymmenen.
Ne numeroitiin.
Montako näitä on maailmassa?
Niitä kai tehtiin 20, ja jäljellä on ehkä kymmenen.
Sitä on vaikea tietää.
Näitä on kymmenen jäljellä.
Suurin osa asioista, joista pidän, tapahtui 20-ja 30-luvuilla,
kuten lautarata-ajot ja mäkiajot.
En saanut kokea niitä,
ja yleensä olen liian iso kaveri ajamaan sellaisilla pyörillä.
Harley-Davidson valmisti DAH:n -
pelkästään kilpa-ajoon ja mäkiajoon.
Se oli ja on edelleen uskomattoman tehokas pyörä.
Tehdas teki tietyn määrän, ja moni romutettiin.
Niitä on jäljellä kai kahdeksan.
Monet ihmiset eivät ole kuulleet tästä. Tämä on erikoisala.
Meidänlaisemme kaverit eivät voineet edes ostaa tätä.
Mutta miksei tätä ei ole jäljennetty?
Siksikö, että ne, joilla oli 8-venttiiliset tai JDH:t, voivat...
Se suunniteltiin jäljennettäväksi.
Miten se tehdään? -Se on valtava kustannus.
Kukaan ei purkaisi tuota tehdäkseen moottorin.
Niin, ja jos omistaa sen, sitä ei halua kopioitavan.
Jos niin tekee, niin niitä oli vain neljä,
ja nyt viisi.
Jotta tämä malli onnistuisi, on ostettava DAH,
purettava se ja 3D-valettava kaikki.
Maggie Valleyssa tajusin, että halusin luoda uudelleen -
yhden näistä DAH-moottoripyöristä ja ajaa sillä kilpaa.
Otin mukaan ystäväni Nick Toscanosin ja Brian Charlesin,
kaksi uskomatonta ihmistä, kaksi uskomatonta pyöränrakentajaa.
Kun Jay kysyi, tekisimmekö sen, taisimme suostua ajatellen,
ettei sitä tapahtuisi, ja sitten yhtäkkiä tajusimme:
"Voi hitto. Meidän täytyy tehdä tämä."
Nickin ja Brianin intohimo ja tietämys pyöristä on ainutlaatuista.
Olen etsinyt yhteistä projektia jo pitkään.
Olisi hauskaa ottaa jotain.
Nämä ovat pyhiä. Haluat pitää ne.
Ehkä käynnistää ne silloin tällöin, mutta minä haluan ajaa.
Haluan kaveriporukan, joka pääsee ajamaan näillä vehkeillä.
Haluan tuoda sellaisen takaisin.
Tarvittiin suunnitelma,
moottoripyörä jäljennettäväksi osa osalta,
ja se vei minut Jeff Deckerin luo.
Jo ennen kuin Jason kertoi, mitä aikoi,
hän halusi moottoripyöriäni,
enkä tiennyt, miksi. Sanoin, etten myisi niitä.
Pidin häntä hulluna.
"Tiedän, että sinulla on rahaa, mutta ei onnistu."
Näin nämä moottoripyörät hänen kotonaan ja ällistyin.
Ne olivat kuin kuva siitä, mikä olisin, jos olisin moottoripyörä.
Pelkäsin kysyä, koska en halunnut loukata häntä.
Ajan myötä hän kai näki intohimoni.
Hän ymmärsi, mitä halusin tehdä.
En tiedä, mikä rata-ja mäkiajossa on,
mutta se on minulle romanttisinta kilpa-ajoa.
Ehkä se on ruminta.
Eniten rohkeutta vaati mäkiajo.
Ihmiset tulivat kaikkialta katsomaan kilpailuja.
Ne olivat vaarallisimpia ajoja,
joita silloin järjestettiin.
Maan muoto ei tehnyt niistä kadulle sopivia.
Niitä ei myyty yleisölle. Niitä tehtiin kymmenkunta.
Ajajien välillä on sukupolvien kuilu.
Lautaratoja ei näe, ja on paljon vanhempaa sukupolvea.
Jeff on aina hyväksynyt sen.
Isäni oli automies, jolta opin,
miten likaisia ja kamalia moottoripyöräilijät olivat.
Siitä minä haaveilin.
Jeff on todellinen taiteilija. Hän on kuin elävä...
Hän tekee kaiken intohimolla.
Yritän tehdä niin, mutta likaisempana versiona.
En ole urheilija enkä tosiaan mekaanikko,
mutta jokin siinä on aina vetänyt minua puoleensa.
Tapani ilmaista itseäni oli taide.
Galleriat eivät olleet tukenani.
Oli mentävä vaihtotilaisuuksiin, ja taide vaihtui likaisiin moottoreihin.
Olin Jaakko ja pavunvarsi. Rahaa ei ollut koskaan.
Minulla on pyörän osia, mutta olin fiksu -
ja hankin oikeat osat, joita vaihdoin parempiin.
Epäonnistuin 20 vuotta ja tajusin pärjääväni hyvin epäonnistujana.
Jeffin taide on upeaa.
Meillä on sama intohimo mäkiajoon ja DAH-pyöriin,
ja se näkyy hänen töissään.
Minulla oli tavaraa, jonka panin hyllylle pölyttymään.
En uskonut sen pölyttyvän mäkiajossa.
Hänen keräämänsä tiimi niiden kokoamiseen -
on todella mieletön.
Sitä ei liene kuvattu 1930-luvun jälkeen,
ja siihenkin aikaan -
se kuvattiin filmikameralla varmaankin huonolaatuisesti.
Muuta ei ollut.
Jotta minä ja ryhmäni voimme käyttää taitojamme,
ja voidaksemme ohjata ja kuvata sen haluamallani tavalla -
ja saada ihmiset tuntemaan sen, siinä se on.
Ajatus aikakauden mukaisen mäkiajon järjestämisestä -
alkuperäisillä moottoripyörillä ja kaikkien ystävieni kanssa -
on jotain, mitä en ole pitänyt mahdollisena.
Vanha moottoripyörä on kokenut paljon intohimoa ja rakkautta -
ja kovia aikoja. Ne ovat nähneet paljon, ja haluan kuulla niitä.
Tiedän, etten voi ajaa niillä kaikilla, mutta aion yrittää.
Olen onnekas, kun minut on otettu tähän yhteisöön,
ja esitelty upeille käsityöläisille matkan varrella.
Olen tavannut ihmisiä,
jotka ovat avanneet sydämensä ja rakastan...
Voi nähdä, millaisia taiteilijoita he ovat,
ja heidän tarinansa, ja se on... Se on tosi kaunista.
Kisasimme melkoisesti toisiamme vastaan ja ystävystyimme.
Olet ehkä ainoa kaveri, jonka kanssa puhun.
Et ehdi mitään muuta. -En ehdi.
Puhun sinulle ja vaimolleni. Siinä kaikki.
Nick on hauska. Hänellä on Sopranos-tai DeNiro-kasvot.
Hän ei halua sanoa, että pystyy siihen. "Se on mahdollista."
Brian Charles sanoo: "Joo. Voisimme tehdä sen."
Myönteisesti. Brian Charles on mukana.
Jason on mahtava. Hän on energinen. Hänessä on tahdonvoimaa.
Kun Jayn kanssa tekee töitä, hän on rakastettava kaveri.
Hänellä on upea visio kaikesta.
"Joo! Haluan tehdä sen."
Mutta kun pääsee kotiin, miettii: "Miksi sanoin niin?"
Hänen luonteensa ja motivaationsa saavat haluamaan olla itse parempi.
Ne tyypit tekevät neljä pyörää vuodessa,
mutta ne ovat ainutlaatuisia.
Haluan ylistää sitä ja taiteilijoita, jotka tekevät uutta työpajaa.
RED BOILING SPRINGS, TENNESSEE
Matkallani luomaan harvinaisia pyöriä ajettaviksi -
tapasin Mike Silvion,
joka rakentaa ennennäkemätöntä moottoripyörää vuodelta 36.
Eikä! -Kyllä. Me vain...
Se on kaunis. Kaupunki on valtava. -Tule tänne.
Kun tapasin Silvion, hän on vain... Hän on hulvaton.
Hän on hauska ja hänellä on paljon tietoa. Pidän hänestä valtavasti.
Kun tapasin Jayn, minulla oli todella hauskaa.
Tapasin miehen, jolla on intohimo antiikkimoottoripyöriin.
Pidin hänestä kovasti, ja löysimme heti yhteisen sävelen.
Jason on ollut alalla jo hyvän aikaa,
ja hänen nimeensä törmää usein.
Pyhä jysäys! Tämä paikka on mahtava.
Hän rakensi museon.
Hän loistaa työssään ja hänellä on museo.
Hän voi vielä innostaa minut perustamaan museon.
Onko tuo alkuperäinen maali? -On se.
Se oli minulle kaiken alku. -Voi veljet.
Kun olin pieni, halusin aina...
En kasvanut isäni kanssa, mutta halusin rakentaa moottoripyörän,
rakentaa ja korjailla autoa.
Lapsena en saanut tilaisuutta.
Sitä halusin aina tehdä.
Moottoripyörän rakentaminen oli iso juttu.
19-vuotiaana olin säästänyt ja ostin ensimmäisen Harleyni,
ja kun saa vanhan Harleyn, oppii korjaamaan pyöriä -
ja tapaa myös paljon ystäviä, ja se vie mukaan yhteisöön -
ja vie ympäri maailmaa tapaamaan lisää ystäviä.
Antiikkimoottoripyöräyhteisö on pieni ja tiivis ihmisryhmä,
ja se on parasta,
että kasvattaa suhteita samanhenkisten ihmisten kanssa,
jotka ovat tukijoita ja rakentajia.
Tässä se on. -En ole koskaan nähnyt tätä.
Ostin sen ja lähetin hänelle.
Olen aika innoissani.
Hei! -Miltä näyttää?
Jestas sentään. Katsokaa tuota.
Olen aina työskennellyt käsilläni. Olen aina ollut...
Jouduin vaikeuksiin, kun purin tavaroita osiin.
Sain uuden lelun ja se piti purkaa, jotta näkisin, miten se toimii.
Kun aloin harrastaa moottoripyöriä, halusin tietää siitä kaiken.
Saan yhtä paljon tyydytystä pyörän parissa työskentelystä -
kuin pyörällä ajamisesta.
Huh. Täällä tuoksuu hyvältä.
Millainen talo oli? -Luoja.
Minä ja Mike Wolfe olemme Iowasta. Olen kunnioittanut hänen taidettaan.
Hänellä on tosi paljon tietoa, ja hän jatkaa -
ja säilyttää tiedon kokeneilta ihmisiltä.
Se on syvältä. Monet siirtävät eteenpäin -
upeaa historiaa ja tarinoita,
ja luulen, että Mike on yhteys siihen.
Hyvä.
Pyhä jysäys!
Me kaikki unohdimme jotain. Pyörät ovat hyviä. Me emme ole.
Polkupyörät ovat hyviä. Liian hauskaa.
Saan olla näiden miesten kanssa. He avaavat kotinsa,
ja näen, mikä heitä ja heidän tyyliään inspiroi,
ja lopulta kyse on taiteilijoista.
Näen tämän ensi kertaa, Mike. -Olen innoissani.
Et ole nähnyt pinkkiä 36:sta. -Minulta pyydettiin eri värisiä.
Jestas. -Joo.
Olen aina halunnut närästyslääkettä. Tämä on kaunis.
Tiedän, ettet pidä siitä. -Pidän kyllä.
Älä valehtele. -Ei, asia on näin: sinä et koskaan...
Jos on varaosia,
voisinko ostaa ne, ja tekisimme vuoden 36 mallin?
Totta kai. Mahtavaa. Kuka on rakentajasi? Silvio.
Kuka? -Mike Silvio.
Äiti kasvatti minut Elviksellä.
Minulla on vuoden 55 vaaleanpunainen Cadillac, jonka sain parikymppisenä.
Minulla on se yhä. Halusin vuoden 36 Knuckleheadin.
Sinulla on kaksi. Sinulla on alkuperäinen maali.
Kun Jason ilmestyi ja esitteli minulle tämän mahdollisuuden,
ällistyin. Olin innoissani.
En olisi voinut innostua enempää. Hän on hyvä ystäväni.
Hermostuin vähän, kun hän halusi vaaleanpunaisen 36:n.
Kaikissa vuoden 36 malleissani ei ole alkuperäistä runkoa.
Tämä on ensimmäinen... Tämä pyörä on joka ikinen osa tätä,
kiitos herra Wolfen.
Se oli niitä asioita, jotka huomasin, kun tapasin Jasonin ensi kertaa.
Kaikki oli vaaleanpunaista.
Hänen kenkänsä, vaatteensa, takkinsa, autonavaimien perä.
Hän sanoi: "Rakennetaan vuoden 36 malli."
Haluan vaaleanpunaisen. Se on lempivärini.
Hän sanoi: "Joo. Tehdään se."
Voin kuvitella, mitä pyörästä sanotaan.
Siitä sanotaan:
"Kuka maalasi vuoden 36 Knucklehead-pyörän pinkiksi?"
Tämä on alkuperäinen Knuckleheadin nopeusmittari vuodelta 36.
Se on harvinaisin osa. -Olen aina halunnut tällaisen.
Kun ystävien tekemistä katselee,
näkee, että käsillä tekeminen tuo tyydytystä.
Silvio on kaveri, jolle sanotaan: "Haluan tehdä tämän.
Haluan rakentaa tuon." He antavat hänelle vaihteiston,
kaasuttimen tai moottorin,
tai joskus hän on onnekas ja saa kokonaisen pyörän.
Voin kuvitella hänen ajavan sataa -
ja joku kulmassa seisova sanoo:
"Tuo oli mahtavuuden tsunami."
Se on suurin hetki, joka saa miettimään:
"Uskomatonta, että minulla on alkuperäinen. Joka osa alkuperäinen."
On hienoa, että Mike Wolfen löytämät pikku palaset,
jotka on kerätty eri puolilta maata,
ja tuotu yhteen Silvion luokse.
Wolfen ja Silvion kanssa... Hänellä on ilmiömäinen paikka.
Se kaveri on nero. Rakastan häntä.
Nähdään puolen vuoden päästä.
Teidän on paras saada homma tehtyä. Ymmärrätkö? Muuten...
TOPSFIELD, MASSACHUSETTS
Ajatus siitä, että hyvin kallis 1930-luvun moottoripyörä -
puretaan ja kaikki skannataan, tehdään kaikki valokset -
ja rakennetaan se alusta asti...
Kukaan ei ostaisi sellaista pyörää ja purkaisi sitä, mutta me purimme.
Hei. -Miten menee?
Meillä on moottoripyörä. -Niin. Katso tätä.
1930 DAH. -Se on hieno.
Harley-Davidson. Hyvin harvinainen.
Nämä moottoripyörät tehtiin aikoinaan käsityönä -
pienessä ihmisryhmässä, jonka takana oli koko yritys.
Jokainen osa tästä, vaikka olisi -
työstänyt sataa moottoripyörää,
tämä on haastavaa, koska mitään ei ollut valmiina.
Digitaalinen esitys osasta, jota ei voi helposti jäljentää.
Digitaalisen jalan-tai sormenjäljen saaminen on fiksua.
Voimme kopioida nämä ja saada alkuperäisen valoksen -
ja kaiken yksityiskohtia myöten.
Kun rakennamme näitä pyöriä, törmäämme pieniin asioihin,
jotka eivät oikein täsmää tai aivan sovi.
Jokainen pieni osa oli käsintehty, ja minä kokosin jotain.
"Tämä osa ei sovi. Hyvä on. Skannataan nämä,
ja saamme tulosteet ja menemme valimoon tekemään sen."
Voimme olla missä vain muualla tällä planeetalla,
mutta se on tässä, missä seisomme. Tämä on se.
Tätä me teemme. Tämä on se. Arvostakaa sitä.
Kuten vaimonikin sanoo, mikä ei ole hämärää, ei ole hauskaa.
Me emme elä niin. Näin me elämme.
Kun nämä pyörät ovat yhdessä ja miehet,
joita kutsun ystäviksi, ovat yhdessä, se on saavutus.
Rakennan tätä maailmaa ystävilleni vangitakseen tämän.
Voimme tehdä jotain uskomatonta,
ja se on hauskaa. Saimme sen aikaan.
Unelmoin siitä, että voisin ottaa kaikki ystäväni tästä yhteisöstä,
tuoda heidät yhteen kilpailemaan keskenämme,
ja siitä syntyi Roamers.
Se on uskomaton ryhmä,
jonka veljeys ja rakkaus moottoripyöriin on syvä.
Heillä on uskomaton toveruus.
Kun tapasin heidät, minut otettiin mukaan perheeseen.
Halusin tehdä oman pienen...
Jotain erityistä kavereilleni.
Brian Cannon. Medium-koko.
Moottoripyöräyhteisöllä on kapinallinen luonne.
Olen oikeastaan vain kaiken tämän fani.
Meillä on syvä rakkaus moottoripyöriin,
ja on hienoa luoda tapahtuma,
jossa voimme jakaa tämän intohimon.
POHJOIS-CAROLINA
Lempiasioitani yhteisössä on se, miten pieneltä se tuntuu.
Tapaa yhden ihmisen,
ja äkkiä on paljon väkeä, jolla on sama rakkaus.
Matt Walkslerin kautta tapasin Buzz Kanterin,
pyöräily-yhteisön legendan.
Hän kirjoitti moottoripyöräilylehtiin,
ja hän tietää paljon vintage-pyöristä.
Tämä on... Kerro siitä vähän.
Maali on alkuperäinen, alkuperäinen 1927 Harley,
jolla on alunperin ajettu alle 1 300 km.
Se on yli 95-vuotias, mutta sillä matkattiin alunperin alle 1 300 km.
Se on Graalin malja -moottoripyörä.
Valmiina? -Olen valmis.
Unelmat toteutuvat.
Kaikki alkuperäistä. -Pyhä sylvi!
Vuoden 1927 JD on uskomatonta katsottavaa.
On vaikea selittää, miten harvinainen tämä pyörä on.
Kuin aikakapseli sadan vuoden takaa.
Jokainen lähelle pääsevä,
joka katsoo sitä, näkee upean maalaustyön,
käsityötaidon, joka voidaan kopioida tänä päivänä,
mutta ilman tuntumaa, ilman sielua.
Rakastan 1900-luvun alkupuolen asioita.
Esineet rakennettiin aivan eri tavalla.
Ensimmäiseen maastopyörääni 13-vuotiaana -
säästin ruohonleikkuulla. Ostin ensimmäisen.
Se ei toiminut, joten se piti purkaa. Opin siten. Laitoin uuden männän.
Olin alusta asti mekaanikko.
On mahtavaa ottaa tällainen museoesine,
eikä vain tuijottaa sitä, vaan käynnistää se.
Näin harvinaisen pyörällä se on ennenkuulumatonta.
Jep.
Tuntuu mahtavalta. -Hei!
Pyörä oli säilynyt hyvin.
Tankissa oli kasvisöljyä, ettei se ruostuisi ajan myötä.
Käynnistimme sen, ja se savutti koko pajan.
Monissako kisoissa se oli? Miten maalaus tehtiin?
Sen sisällä oli sielu sekä paljon hikeä ja kitkaa.
Se, että Nick herätti pyörän henkiin mukanaan poikansa,
joka koki ensimmäisen ajonsa, oli kaunista.
Sitä tunnetta ajan takaa, kun löydän vanhan moottoripyörän.
Me kaikki jäämme tänne. -Se on upea.
Minä kuulen sen.
Se on tulossa. Se on täällä. -Sinä katsoit. Hitto. Pilaat sen.
Oletteko valmiita? -Olemme.
Kyllä. -Se on valmis.
Vau! -Vau.
Voi luoja. Tyyliä. Siis...
Ooh, äiti! Se näyttää hyvältä!
Kun katsoin vaaleanpunaista 36:aa, olin ällistynyt.
Kaikki ne palaset,
ja Silvio kokosi ensimmäisen vuoden 36 mallini.
Sitten suunnittelin omani.
Villistä ideasta tähän valmiiseen pyörään,
ja sitten pääsen ajelemaan ystävieni kanssa 36-koneilla.
Parempaa ei ole.
Ei ole mitään parempaa. Tämä on ensimmäinen kerta. Näen DAH:t.
Pieni yllätys minulle. Sitä on odotettu kauan.
Sääntö numero yksi.
Voi hitto!
Veli.
Olen rakentanut ja nähnyt paljon hienoja pyöriä,
ja on uskomaton hetki nähdä nämä pyörät.
Tuo on kaunis.
Uskomatonta, että kaikki alkoi yhdestä ideasta:
DAH:n herättämisestä henkiin.
Mutta nyt, kun seison niiden edessä,
päästä ajamaan niillä on todellinen etuoikeus.
On aika uskomatonta sanoa: "Tuo pyörä tuossa."
Jeff Deckerin pyörä tulee, mutta sen ostaminen...
Voimmeko tehdä näitä?
Jos meillä on tämä, voimme tehdä omat pyörämme,
ja voimme tehdä DAH:t ja DAR:t.
On vain yksi DAR."
16 kuukautta myöhemmin, jotta voimme ajaa kilpaa.
Voisimme kokoontua yhteen ja ajaa kilpaa näillä.
On kuvia, joita näkee kavereista 1930-luvulla,
jotka pitivät hauskaa näillä. Haluan sitä.
Miksi emme voi tehdä sitä?
Kun näin nämä pyörät rivissä edessäni,
valmiina kisaan ystävien kanssa, en voi uskoa, että onnistuimme.
Aivan.
Haluan kiittää sinua, kun myit minulle tämän,
ja historian säilyttämisestä.
Rakastat tätä pyörää, mutta arvostan sitä, että minä...
Vain visio tämän tekemisestä, ja olemme kaikki yhdessä.
Kiitos... -Ilman muuta.
Olen iloinen, että kävi näin. Upeaa.
Ja tämä on luultavasti ainoa kerta?
Neljä DAH:ta ei ole koskaan ollut käynnissä yhtä aikaa yhdessä.
Sellaisen rakentaminen, mitä kukaan ei ole tehnyt,
osoittautui paljon monimutkaisemmaksi kuin luulimme.
Kukaan ei ole ajanut näillä.
Ehkä kourallinen ihmisiä koko maailmassa -
aikojen kuluessa on ajanut näillä.
Se oli kuin toiveuni, josta mietti:
"Voisipa tehdä niin. Voiko?
Me teemme sen. Hyvä on." Ja kaikki tajuavat sen.
Saan oman visioni pyörästä ja voin koota moottorin,
ja sitten on ahdistus. "Miten se toimii?"
Ja sitten kun se käynnistyy, tunne on mahtava.
Ne ovat harvinaisia, ja tuntuu, että ne ovat...
Ja niiden äänet. Kuin leijonat.
Heräsimme puoli kuudelta ja käynnistimme ne,
ja se kuulosti leijonalaumalta, joka murisi pimeässä.
Kaikenlaista kertyi. Mitä me teemme näillä?
Mitä teemme? Missä ajamme? Miten järjestämme sen?
Se voisi johtua meistä tai kuvausaikataulusta -
tai kaiken logistiikasta. Mikä tahansa olisi voinut mennä pieleen.
Se on ollut haastavaa kaikille,
koska haluamme tehdä näistä asioista totta,
ja juttu on niin, että kyse on minusta. Sydämestäni.
Sitä haluan.
Katsotte kaikkea, mitä rakastan. Se on pelottavaa.
Lopulta en tiennyt,
missä kisaamme näillä. Tiesin, että halusin kisata näillä.
Ajattelin, että mäki olisi helppo löytää,
mutta asia paljastui rakkaan ystäväni kanssa.
Kiitospäivänä hänen kotonaan hän sanoi, että hänellä on rata.
Minä sanoin: "Mitä?" Kävimme katsomassa hänen rataansa,
Soitin kumppanilleni Brianille.
Sanoin: "Asia selvisi. Meillä on rata."
Kerroin ystävälleni, joka sanoi:
"En tiedä, sopiiko se pyörille."
On riski, että pölyä on niin paljon,
hienojakoista hiekkaa, joka moottoriin päästyään -
rikkoo yli sadan tuhannen dollarin ajokit.
Vaarana on, että ne rikotaan -
näyttämisenhalun vuoksi, mutta se on sen arvoista.
Sain hullun ajatuksen ottaa harvinaisen moottoripyörän,
DAH-moottoripyörän.
Se purettiin, ja teimme niitä kolme.
Tätä ei ole tapahtunut 1930-luvun jälkeen.
KISAPÄIVÄ
Saan nähdä Deckerin ajavan mäkiajoa pyörällä,
joka aloitti koko tämän matkan. Se oli epätodellista.
Rata-ajaja.
Hyvä, Decker! -Kaikkien aikojen paras.
Se oli siistiä. -Luulin, että hän häviää.
Hän ei uskonut tähän.
Tuo on mahtavaa. -Hyvä on.
Ensimmäinen huipulla kolmesta,
Cannon, Charles ja Toscano,
viisi tonnia, ja hän valitsee lahjoituskohteen.
Viisi tonnia tästä, eikö niin? Ensimmäinen. Oletteko valmiita?
Kamerat valmiiksi.
Anna mennä.
Unelmien täyttymys.
En voi uskoa, että ajan DAH-kisaa kavereideni kanssa.
Nämä pyörät ovat kuin maalauksia.
Ne ovat uskomattomia taideteoksia, ja ne ovat vain odottaneet.
Tämä on unelmieni täyttymys,
koska halusin tehdä sarjan käsityöläisistä,
ja te olette huippuja. Rakastan vanhoja pyöriä.
Valitettavasti en osaa rakentaa näitä käsin,
mutta arvostan teitä.
Rakastan ajamista, elokuvien tekemistä, ystäviäni -
ja sitä, missä olen hyvä. Tallennan sen, missä olette hyviä.
Kohtelen näitä hauraina esineinä, joihin ei saa koskea,
ja te... moukaroitte näitä.
Nämä ovat parempia kuin alkuperäiset. Uskomatonta.
Kun niitä kohdellaan, kuten on tarkoitus,
se on jotain aivan uutta.
Ryhmä, jonka kokosit,
jonka kanssa saimme leikkiä viime vuodet, on kuin perhettä.
Se on uskomatonta.
Ihmiset kaikkialta kokoontuvat, samanhenkiset, ja se on vain...
Te olette uskomattomia. -Kiitos, Jay. Kiitos.
Niin, veljet. Ilman muuta.
Näillä ajaminen ensi kertaa sitten 30-luvun,
neljän uuden tekeminen ja kilpaa ajaminen.
Niitä ei ole koskaan ollut kisoissa neljää yhdessä.
Se on tosi siistiä ja hauskaa, ja ihmiset, jotka luovat niitä -
eivät ole uskoa sitä.
On uskomatonta tehdä tätä.
Toivon, että se inspiroi ihmisiä uskomaan, että se on mahdollista.
Se ei ole mahdollista, mutta onko se? Tehdään se. Yritetään."
Toivottavasti en koskaan unohda sitä.
Se on ollut todella mahtavaa.
Kun olen poissa, se toivottavasti jatkuu.
Voisin jättää jotain lapselleni.
Hän on vasta 1-vuotias,
joten hän näkee prosessin siitä, mitä teimme.
Niin, jotain nähtävää lapselleni.
On tosi villiä nähdä niiden heräävän eloon,
ja varsinkin, kun tusina moottoripyörää käy yhtä aikaa.
Ne ovat viritettyjä,
ja siinä hirviöt ärjyvät toisiaan vastaan.
Jo ennen kuin aloin näytellä ja keräsin astioita -
ja työskentelin surffausliikkeessä...
Olin 19-vuotias. Halusin vain kiipeillä ja surffata.
Ja kun pääsin näyttelemään sarjaan,
en tienannut paljon. Asuin isäni kanssa.
Halusin vain Harleyn, ja halusin Panhead-moottorin.
Vihdoin sain sen. Tiesin vain, että halusin sellaisen.
Olen ajanut monilla maastopyörillä, ajanut koko ikäni,
mutten tiennyt siitä mitään. Se kuulosti ja tuntui hyvältä.
Halusin oppia sen.
Halusin sukeltaa sen kulttuuriin.
Halusin vain ajaa Amerikan halki -
ja mennä kaikkiin kohteisiin -
ja sanoa: "Hyvä on.
Elämäni on näissä satulalaukuissa."
Olin kulkuri ja halusin Harleyni.
Voit olla uudella pyörällä ja minä tällä vanhalla.
Olemme samalla tiellä samalla hetkellä.
On huumaavaa ajaa jollakin niin vanhalla.
Mikään ei ole sen veroista.