Dette er drømmen min.
En søken preget av mine villeste, mest ambisiøse ideer.
Umulige eventyr jeg har hatt i hodet i flere tiår.
Det er å leve på veien, på vandring, på endeløs søken.
Jeg er en vagabond, en skittsekk. Jeg er en omstreifer.
Sulten på inspirasjon, samme hvor den dukker opp,
trener jeg blikket til å se verden gjennom øynene til dem
som har inspirert meg sterkt.
Legender, mentorer og venner.
Deres besettelse er historien, og kunsten deres er gaven.
Dette er On The Roam.
Så lenge jeg kan huske,
har jeg vært tiltrukket av sykler fra 20-og 30-tallet.
Det øyeblikket jeg hørte sykkelen min og kjørte på den,
tenkte jeg: "Det er frihet."
Følelsen på sykkelen når jeg er fokusert,
og jeg synker inn i maskinen, jeg elsker det, man er i harmoni.
Så jeg vil gjøre det med syklene som er ødelagte.
La oss vekke dem til live.
De fleste er på museer eller private samlinger,
de vil aldri kjøre igjen, de verdsettes som noe fra fortiden,
og jeg elsker det, men jeg vil kjøre dem.
Jeg har lett etter byggere for å gjenopplive disse maskinene
som har stått stille i hundre år.
Jeg vil se disse syklene buldre og bli levende...
og jeg vil kjøre dem slik de er skapt for å bli kjørt.
MAGGIE VALLEY I NORTH CAROLINA
Det hele startet i Maggie Valley, hvor en av de mest
prestisjefylte samlingene av sykler, Wheels Through Time, er.
Jeg skjønner hva du mener. Man ser på skapet
-og tenker: "Jeg er overveldet." -Å, ja.
Man tilbringer så mye tid,
og du kan se det, og du ser det ikke nå.
Matt Walksler er eier av Wheels Through Time,
og han har en enorm kunnskap om sykler.
Jeg er heldig som kan kalle ham en venn og lære alt jeg kan av ham.
Jeg vokste opp med motorsykler og hadde et slags behov for fart,
og den spenningen du får av å kjøre fort, kan ikke gjenskapes.
Når jeg går gjennom Wheels Through Time,
er det utrolig hvor mye inspirasjon som kommer fra de gamle syklene.
Jøss. Ser dere dette?
Det er den hellige gral for meg. Jeg elsker denne.
-Er det en 1930? -1930.
Det er nummer ni, den foran er nummer ti.
-De ble nummerert fortløpende. -Ni, ti. Hvor mange finnes det?
Jeg tror de lagde tjue av dem, og det er kanskje ti igjen.
Det er vanskelig å vite.
Ti av disse er igjen i hele verden.
Det meste av det jeg elsker, skjedde på 20-og 30-tallet,
enten det var brettbaneløp og bakkeløp, og...
Jeg fikk aldri oppleve noe av det,
og generelt sett er jeg for stor til å kjøre på de syklene uansett.
DAH ble bygget av Harley-Davidson utelukkende
med det formål å kjøre racing og klatre i bakker.
Den var og er fortsatt en utrolig kraftig sykkel.
Fabrikken produserte et visst antall, og mange ble skrotet.
Det er sannsynligvis åtte av dem igjen i verden.
Mange har aldri hørt om denne. Denne er så spesialisert.
Gutter som oss kunne ikke engang kjøpe denne på den tiden.
Men hvorfor er de ikke duplisert eller kopiert?
Er det fordi folk som hadde 8-ventilere eller JDH kunne...
De laget et mønster så de kunne kopiere dem.
-Hvordan gjør man det? -Det er en enorm kostnad.
Ingen ville ta den fra hverandre for å lage motoren.
Ja, og hvis du har en, vil du ikke la noen kopiere den.
For hvis du gjør det, så er det som det bare var fire av,
nå er det fem.
For å få til dette designet, må du kjøpe DAH,
ta den fra hverandre og støpe alt i 3D.
Da jeg var i Maggie Valley, innså jeg at jeg ønsket å gjenskape
en av disse DAH-syklene, og deretter konkurrere med den.
Jeg tok med meg vennene mine, Nick Toscano og Brian Charles,
to fantastiske mennesker, to fantastiske sykkelbyggere.
Da Jay spurte om vi kunne gjøre det, tror jeg begge sa ja og tenkte
at det aldri ville skje, og så tenkte vi plutselig:
"Å, faen. Vi må gjøre dette."
Nick og Brians lidenskap og kunnskap om motorsykler
er så unik,
og jeg har lenge sett etter et prosjekt å gjøre med dem.
Jeg tror det ville vært veldig gøy å kunne ta noe,
og ikke... Disse er hellige. Du vil ha dem.
Man starter dem av og til, men jeg vil kjøre dem.
Jeg vil at en gruppe kompiser skal få kjøre disse greiene.
Jeg elsker ideen om å få slike arrangementer tilbake,
men vi trengte en plan,
en sykkel vi kunne reprodusere del for del,
og det førte meg til Jeff Decker.
Selv før Jason sa hva han tenkte, ville han ha sykler jeg ville ha,
jeg ante ikke hvorfor, de var ikke til salgs. Jeg trodde han var gal.
"Ja, jeg vet at du har mye penger, men det skjer ikke."
Jeg så disse to syklene hos ham og ble helt målløs.
De var som et speilbilde av det jeg ville vært som sykkel,
og jeg var veldig redd for å spørre, fordi jeg ikke ville fornærme ham.
Jeg tror at med tiden så han lidenskapen min,
og han forsto hva jeg ønsket å gjøre.
Jeg vet ikke hva det er med bakkeklatring,
men det har vært det mest romantiske løpet for meg. Kanskje det styggeste.
Om du tenker på en board rider, er det klatring.
Folk kom fra overalt for å overvære disse begivenhetene.
De var noen av de farligste løpene
som fant sted på den tiden.
Det er ingenting ved geometrien som gjorde dem gatevennlige.
De ble ikke solgt til allmennheten. Det ble laget et dusin.
Det er en generasjonskløft der mange som kjører
ikke får se disse banene, og det er en eldre generasjon.
Jeg tror Jeff har... Han har alltid omfavnet det.
Faren min var en bilfyr, og jeg fikk alltid lære
hvor skitne og avskyelige og fæle motorsyklister var,
og det var det jeg drømte om å bli.
Jeff er en kunstner tvers igjennom. Han er som en levende...
Han gjør alt med kunst og lidenskap.
Jeg prøver å gjøre det, men en litt skitnere versjon av ham.
Jeg er ingen atlet, og absolutt ingen mekaniker,
men det er noe med det jeg alltid har vært tiltrukket av.
Måten jeg uttrykte meg på, var med kunst.
Ingen kunstgallerier støttet meg.
Jeg måtte dra på byttemøter og bytte kunst mot skitne motorer.
Jeg var Jack og bønnestengelen. Jeg fikk aldri penger.
Jeg fikk motorsykkeldeler, men var smart nok
til å få de riktige delene, og så kunne jeg bytte oppover.
Jeg mislyktes i 20 år og innså at jeg klarte meg greit som mislykket.
Jeffs kunst tar pusten fra meg.
Vi deler den samme lidenskapen for bakkeklatring og DAH,
og det vises i arbeidet hans.
Jeg har hatt de tingene og lagt dem på en hylle og latt dem samle støv,
men jeg hadde aldri trodd de fikk oppleve støvet fra et bakkeløp.
Teamet hans for å sette dem sammen,
det er helt utrolig.
Den har blitt tatt bilde av siden 1930-tallet,
og hvis du ser tilbake til da,
var det på et kamera som sannsynligvis var ganske dårlig.
Det var alt vi hadde å gå ut fra.
For å bruke talentene mine, la teamet bruke talentene sine,
å kunne regissere og filme på den måten jeg vil,
og få folk til å føle det og være en del av det, det er det som teller.
Bare tanken på å gjøre en tidsriktig klatring
med alle de originale syklene og alle vennene mine sammen,
er noe jeg aldri trodde var mulig.
Gamle sykler har hatt mye lidenskap og kjærlighet
og harde tider, de har sett så mye, og jeg har lyst til å høre på dem.
Og jeg vet at jeg ikke kan kjøre alle sammen, men jeg skal prøve.
Jeg har vært så heldig å bli ønsket velkommen i sykkelmiljøet
og introdusert for fantastiske håndverkere underveis.
Det er så mange jeg har møtt
som har åpnet hjertene sine, og jeg elsker...
Og du finner ut hva slags kunstnere de egentlig er,
og historiene deres, og det er bare så vakkert.
Vi kjørte ganske mye mot hverandre og ble venner.
Du er nok den eneste jeg snakker med.
-Du har ikke tid til noe. -Jeg har ikke tid.
Jeg snakker med deg og kona mi. Det er alt.
Nick er morsom. Nick er alltid... Han har et Sopranos / De Niro-fjes.
Og han har alltid... Han vil ikke si at han kan gjøre det. "Det er mulig."
Og Brian Charles sier: "Ja. Vi kan gjøre det."
Veldig positiv. Brian Charles er med på leken.
Jason er fantastisk. Han er som energi, som viljestyrke.
Å jobbe med Jay, han er en så elskelig fyr.
Han har en visjon om alt.
"Ja. Ja, det vil jeg gjøre."
Men så kommer du hjem og tenker: "Hvorfor sa jeg det?"
Hans karakter og motivasjon gjør at du vil forbedre deg selv.
Disse gutta lager fire slike sykler i året,
men de er så unike, og på en liten plass.
Jeg vil feire de kunstnerne
som bare gjør det i sjappa si.
RED BOILING SPRING I TENNESSEE
Min reise for å lage sjeldne sykler som skal kjøres
ledet meg til Mike Silvio, for å bygge en aldri sett sykkel fra 1936.
-Det er ikke sant. -Ja.
-Det er vakkert. Denne byen er enorm. -Kom hit.
Da jeg fikk møte Silvio, han er bare... Han er kjempemorsom.
Han er morsom og rik på kunnskap. Jeg elsker ham.
Da jeg møtte Jay, hadde jeg det kjempegøy
og møtte en fyr som var lidenskapelig opptatt av antikke sykler,
og forelsket i dem, som jeg, og vi fant tonen med en gang.
Jason har vært i bransjen en god stund,
og navnet hans dukker opp overalt.
Du store min. Dette stedet er vakkert.
Han har bygget dette museet.
Han er fantastisk i sitt håndverk og har et museum.
En dag inspirerer han meg kanskje til å starte et museum.
-Er det originallakken? -Det er det.
Den startet alt for meg.
Å, jøss.
Som liten, ville jeg alltid ha...
Jeg vokste ikke opp med faren min, men jeg ville bygge en sykkel,
bygge en bil og mekke.
Jeg hadde ikke den muligheten da jeg vokste opp.
Det er noe jeg alltid har villet gjøre.
Å bygge en sykkel var stort for meg,
og da jeg var 19, sparte jeg penger og kjøpte min første Harley,
og når du får gamle Harleyer, lærer man å mekke på sykler,
og man får også mange venner, det bringer deg inn i et fellesskap
og tar deg rundt i verden, og du møter flere venner.
Det antikke motorsykkelmiljøet er en svært sammensveiset gruppe,
og det er det beste,
at du knytter bånd med likesinnede
som er kuratorer og byggere.
-Her er den. -Jeg har aldri sett den før.
Jeg kjøpte den og fikk den sendt hit. Så jeg er spent.
-Bror. -Hvordan ser det ut?
Du store min. Se på det der.
Jeg har alltid jobbet med hendene. Jeg har alltid vært...
Jeg havnet i trøbbel for å ta ting fra hverandre.
Jeg fikk en leke og tok den fra hverandre
for å se hvordan den fungerte.
Da jeg begynte med motorsykler, ville jeg vite alt om dem.
Jeg får like mye tilfredsstillelse av å jobbe med en sykkel
som å kjøre på sykkelen.
Det lukter godt her ute.
-Hvordan var huset? Hvordan var det? -Herregud.
Både jeg og Mike Wolfe er fra Iowa. Jeg har respektert kunsten hans.
Han har så mye kunnskap, og han viderefører
og tar vare på informasjonen fra forrige generasjon.
Det suger. Det er mange mennesker som bare går bort
med all denne vakre historien,
og jeg tror Mike definitivt er forbindelsen til det.
Bra.
Fy fader.
Alle gikk sin vei. Syklene er ok. Vi er ikke det.
Syklene er ok. For mye moro.
Jeg får være med disse folkene, de åpner hjemmene sine,
og du får se hva som inspirerte dem og stilen deres,
og de er bare kunstnere.
-Første gang jeg ser den, Mike. -Jeg gleder meg.
Aldri sett en rosa '36.
Jeg har blitt bedt om å bygge sykler i mange farger.
-Bror. -Ja.
Har alltid ønsket meg Pepto-Bismol. Det ser nydelig ut.
-Jeg vet du ikke liker det. -Jeg liker det.
-Ikke lyv. -Nei, hør her. Du har aldri...
Hvis du har masse reservedeler,
kan jeg kjøpe dem, så lager vi en 36-modell?
Ja, visst. Fantastisk. Hvem er byggeren din? Silvio.
Hvem? Mike Silvio. Slå det opp. Mamma oppdro meg med Elvis.
Jeg har en rosa Cadillac fra 1955 som jeg har hatt fra jeg var i 20-årene.
Har den enda. Alltid ønsket meg en '36 Knucklehead.
Du har to. Du har den originale lakken.
Da Jason presenterte denne muligheten for meg, ble jeg sjokka og gira.
Jeg kunne ikke ha gledet meg mer, for han er en god venn.
Jeg ble litt nervøs da han ville ha en rosa 36-modell.
Jeg tror at av alle 36-erne jeg har, har jeg ingen originalrammer.
Dette er første... Hver eneste del på denne,
takket være Mr. Wolfe.
Det var noe av det første som skilte seg ut da jeg møtte Jason.
Alt var rosa.
Skoene, klærne og jakkene hans, nøkkelknippet til bilen.
Det var ham. "La oss bygge en 36'er.
Jeg vil gjøre den rosa. Det er favorittfargen min."
Han sa: "Ja." Jeg sa: "Er det ok?" Og han sa: "Ja. Vi gjør det."
Jeg kan se for meg folk som ser denne sykkelen,
og de vil tenke:
"Hvem i helvete har malt en '36 Knucklehead rosa?"
Det er en original '36 Knucklehead-hastighetsmåler.
-Det er den mest sjeldne delen. -Jeg har alltid ønsket meg en sånn.
Bare å se vennene mine gjøre det,
det er en viss tilfredsstillelse du får ut av å bruke hendene.
Silvio er en fyr som folk kommer og sier: "Jeg vil gjøre dette,
Jeg vil bygge den." Og de gir ham en girkasse,
en forgasser eller en motor, noen ganger får han en hel sykkel.
Jeg kan se for meg at han kjører forbi i 105 km/t
og noen står på hjørnet og sier:
"Det var en tsunami av tøffhet."
Det er det ultimate øyeblikket der du tenker:
"Tenk at jeg har en original. Hver eneste del er original."
Jeg elsker tanken på å ta alle delene funnet av Mike Wolfe,
samlet fra hele dette vakre landet,
og så bringe dem sammen med Silvio.
Med Wolfe og Silvio er det... Han har et fenomenalt sted.
Denne fyren... Han er et geni. Jeg elsker ham.
Vi ses om seks måneder.
Vær ferdig med sykkelen min. Skjønner du? Ellers...
TOPSFIELD I MASSACHUSETTS
Tanken på å ta en veldig dyr sykkel fra 1930-tallet,
demontere den, skanne alt, og så måtte støpe alle delene
og bygge den fra bunnen av,
ingen ville kjøpe en slik sykkel og demontere den, men det gjorde vi.
-Hei. -Hvordan går det?
-Vi har motorsykkelen. -Ja. Se her.
-1930 DAH. -Det er ganske kult.
Harley-Davidson. Supersjelden.
På den tiden var disse syklene håndlagde
med hele selskapets styrke bak en liten gruppe mennesker.
Hver eneste del av dette for så mye...
Du kan ha jobbet på hundre motorsykler,
men dette er en stor utfordring fordi det ikke fantes noe.
En digital representasjon av en del som ikke enkelt kan reproduseres.
Alltid smart å registrere det digitale fotavtrykket.
Vi vil kunne kopiere disse og få den originale avstøpningen
og merker og alt til punkt og prikke.
Når vi bygger disse syklene, støter man på småting
som ikke stemmer helt eller ikke passer helt.
Hver eneste del var håndlaget, og jeg satte sammen noe.
"Denne passer ikke. Vi skal få disse skannet
og få utskrifter, så går vi til støperiet og lager den."
Vi kan være hvor som helst på denne planeten, hvilket som helst sted,
men det er her vi står. Det er her vi står.
Det er det vi gjør. Sett pris på det.
Som kona mi sa, jeg sier alltid: "Er det ikke tvilsomt, er det ikke gøy."
Det er ikke slik vi lever. Det er slik vi lever.
Å ha alle disse syklene og disse mennene
som jeg kaller venner, er... Det er prestasjonen.
Å bygge denne verdenen for vennene mine for å fange dette
og bygge noe fantastisk,
og det der er gøy. Jeg har oppnådd det.
Jeg hadde en drøm om å kunne ta med alle vennene mine i dette samfunnet,
bringe dem sammen og konkurrere mot hverandre,
og det som kom ut av det, var Roamers.
De er en utrolig sykkelgruppe
hvis brorskap og kjærlighet til sykler stikker dypt,
og de har et utrolig kameratskap,
og da vi møttes, var det som å bli ønsket velkommen inn i en familie.
Jeg ville lage min egen lille... Noe spesielt for kompisene mine.
Brian Cannon. Du har medium.
Det er en opprørsk natur i motorsykkelmiljøet.
Jeg er egentlig bare en fan av det hele.
Vi har alle en dyp kjærlighet for sykler,
og jeg elsker ideen om et arrangement
hvor vi kan dele denne lidenskapen.
Noe av det beste med sykkelmiljøet,
er hvor lite det føles.
Du møter én person, og plutselig
har du alle disse folka som deler samme kjærlighet som deg.
Gjennom Matt Walksler møtte jeg Buzz Kanter,
en legende i sykkelmiljøet.
Han publiserte mange motorsykkelmagasin,
og han har mye kunnskap om veteransykler.
Dette er... Fortell meg litt om den.
Det er en original Harley fra 1927 med original lakk,
med under 1300 originale kilometer.
Den er over 95 år gammel og har kjørt mindre enn 1300 originale kilometer.
Det er en sykkel av den hellige gral.
-Er dere klare? -Jeg er klar.
Drømmer går i oppfyllelse.
-Alt er originalt. -Dæven!
JD 1927 er utrolig å se på.
Det er vanskelig å forklare hvor sjelden denne sykkelen er.
Det er som en tidskapsel fra hundre år tilbake.
Alle som kommer nær denne sykkelen
og ser på den, kan se den utrolige lakken,
håndverket, som kan kopieres i dag,
men uten følelsen, uten sjelen.
Jeg elsker ting fra begynnelsen av 1900-tallet på alle måter.
Det var en helt annen måte å bygge ting på.
Den første motorsykkelen jeg hadde som 13-åring,
jeg sparte penger ved å klippe plener og kjøpte den,
den gikk ikke, jeg demontere, lære sånn og sette inn nytt stempel.
Fra første stund, var jeg mekaniker.
Noe jeg elsker, er å ta et museumsstykke som dette,
og ikke bare stirre på den, men starte den.
Å gjøre det med en sykkel så sjelden, er uhørt.
Jepp.
-Det føles bra. -Hei!
Sykkelen var så godt bevart
den hadde vegetabilsk olje i tanken, så den ikke skulle ruste.
Vi startet den, og den fylte stedet med røyk.
Hvor mange løp deltok den i? Hvordan fikk de lakken slik?
Det var sjelen dens og så mye svette og friksjon.
Å vite at Nick vekket sykkelen til live igjen med sønnen sin der,
og opplevde sin første sykkeltur, det var vakkert.
Det er den følelsen jeg jakter på når jeg finner en gammel sykkel.
-Vi blir her, alle sammen. -Jeg elsker det.
Jeg hører den.
-Den kommer inn. Den er her inne. -Du så. Du ødela det.
-Er dere klare? -Ja.
-Den er klar.
-Wow. -Wow.
Fy fader.
Den ser bra ut!
Da jeg så på den rosa 36-modellen, ble jeg helt satt ut.
Å snakke om alle disse delene
og å få Silvio til å sette sammen min første originale 36-modell,
og så å designe den slik du vil ha den.
Å gå fra en vill idé til denne ferdige sykkelen,
og så får jeg kjøre med vennene mine på 36-modellene deres,
det finnes ikke noe bedre.
Ok. Dette er første gang jeg skal se DAH-ene.
En liten overraskelse til meg. Jeg har ventet lenge.
Regel nummer én.
Pokker.
Bror.
Jeg har bygget og sett så mange vakre sykler,
og det er det mest fantastiske øyeblikket å se disse syklene.
Det er vakkert.
Vanskelig å tro at alt startet med én idé
om å se en DAH vekket til live igjen.
Men nå, når jeg står foran dem,
og kunne kjøre dem, det er et absolutt privilegium.
Det er ganske fantastisk å si: "Den sykkelen der,
Vi har Jeff Deckers på vei, men å kjøpe den av ham...
Kan vi lage disse?
Har vi alt dette, kan vi lage våre egne sykler,
og da kan vi lage DAH-er og DAR-er,
og det er bare én DAR der ute."
Seksten måneder senere, så vi kan kjøre løp med dem.
Vi kan alle komme sammen og kjøre om kapp med disse,
for alle bildene du ser av alle gutta på 1930-tallet
som koser seg på syklene, jeg tenkte: "Det vil jeg gjøre. Hvorfor ikke?"
Å se disse syklene oppstilt foran meg,
klare til å kjøre med vennene mine, jeg kan ikke tro at vi klarte det.
Ja.
Jeg vil takke deg for at du solgte meg denne
og forteller historien.
Jeg vet du elsker denne sykkelen, men det betyr mye at jeg...
Bare å ha visjonen til å lage noe sånt,
der vi alle er sammen.
-Takk for... -Nei, absolutt.
Og jeg er glad for at det ble sånn, så vakkert.
Ja. Og dette er sannsynligvis den eneste gangen?
Det har aldri vært fire DAH-er i gang samtidig.
Å bygge noe som ingen har gjort før
viste seg å være mye mer komplisert enn vi trodde.
Ingen har kjørt disse.
Kanskje en håndfull mennesker i verden
gjennom tidene, har kjørt en av disse.
Det var en ønskedrøm.
Når du tenker: "Skulle ønske vi kunne gjøre det. Kan vi?
Det skal vi gjøre. Greit." Og så synker det inn for alle.
Jeg får min egen visjon av en sykkel og å sette sammen en motor
og så angsten. "Hvordan vil den gå?"
Og så når den starter, er det en fantastisk følelse.
De er så sjeldne, og måten det føles på, de er som...
Og måten de høres ut på. Som løver.
Vi våknet halv seks og startet dem,
og det hørtes ut som en flokk løver som brølte i mørket.
Det har vært mye oppbygging. Hva skal vi gjøre med dem?
Hvor skal vi kjøre?
Hvordan skal vi sette dem opp?
Om det var oss eller filmplanen
eller logistikken, hva som helst kunne ha gått galt.
Det har vært utfordrende og krevende for alle,
fordi vi ønsker å gjøre alle disse tingene til virkelighet,
og her er greia. Det er meg. Mitt hjerte.
Det er alt jeg vil gjøre.
Du ser bokstavelig talt på alt jeg elsker. Og det er skremmende.
Det kom til et punkt der jeg ikke visste
hvor vi skulle kjøre disse. Jeg visste at jeg ville kjøre disse.
Jeg tenkte det ble lett å finne en bakke, som vi har gjort før,
men det åpnet seg faktisk med en god venn av meg.
Jeg var hos ham på Thanksgiving, og han sa at han hadde en bane,
og jeg sa: "Hva?" Vi dro og så på banen hans,
og det bare... Jeg ringte partneren min, Brian.
Jeg sa: "Jeg har den. Vi har banen." Jeg fortalte min venn om den, han sa:
"Vet ikke om en kan kjøre gamle sykler der."
Risikoen er at det er mye støv her,
veldig fin jord, om den kommer inn i motorene,
kan du sprenge sykler til flere hundre tusen.
Du kan ødelegge dem for å vise verden, men det er verdt det.
Jeg fikk en sprø idé om å ta denne sjeldne sykkelen,
DAH.
Demonterte og lagde tre av dem.
Dette har ikke skjedd siden 1930-tallet.
LØPSDAG
Å se Decker gjøre en bakkeklatring med en sykkel
som startet hele denne reisen, det var surrealistisk.
Kunstneren.
-Ja, Decker! -Beste noensinne.
-Så kult. -Trodde han kom til å tape.
Han så ikke for seg det for to år siden.
-Det er fantastisk. -Ok.
Først til toppen av disse tre
mellom Cannon, Charles og Toscano,
fem tusen og det går til en veldedighet du velger.
Fem tusen på denne, ikke sant? Den første. Er dere klare?
La oss få kameraene klare.
For en drøm som går i oppfyllelse.
Jeg kan ikke tro jeg kjører DAH med kompisene mine.
Disse syklene er som malerier.
De er utrolige kunstverk, og de har bare stått der.
Det er en drøm som går i oppfyllelse for meg,
å lage en utstilling om de håndverkerne,
og dere er toppen for meg. Dere vet jeg elsker alle disse gamle syklene.
Dessverre kan jeg ikke bygge disse, men jeg setter pris på dere.
Jeg elsker å kjøre og lage film, jeg elsker å ha venner
og det jeg er god til, er å fange det dere er gode til.
Jeg behandler disse som delikate ting som ikke skal røres,
og dere hamrer på disse tingene.
Disse er bedre enn originalene. Helt utrolig.
Å se dem behandlet som de var ment å behandles,
det er noe helt annet.
Gruppen du har samlet
som vi har fått leke med de siste årene, er som en familie.
Det er fantastisk.
Folk fra overalt kommer sammen, likesinnede, og det er bare...
-Dere er fantastiske. -Takk, Jay.
-Ja, brødre. -Absolutt.
Å ta noe som aldri er kjørt siden 30-tallet
og så lage fire av dem, og kjøre løp med dem.
De har aldri hatt fire av dem sammen for å konkurrere.
Det er så kult og så gøy, og de som lager dem
sier: "Tenk at jeg gjør dette." Jeg sier: "Tenk at jeg gjør dette."
Jeg håper folk blir inspirert av det og tenker: "Det er mulig.
Det er ikke mulig, men er det? La oss gjøre det. La oss prøve."
Jeg håper hukommelsen min er så god at jeg aldri glemmer det.
Det er ganske... Det har vært helt fantastisk.
Når jeg er borte, er den enda der, forhåpentligvis.
Jeg kan etterlate ungen min noe.
Han får se dette, han er bare ett år,
så han vil få se prosessen av det vi har gjort.
Ja, noe ungen min kan se.
Det er helt vilt å se dem alle komme til live,
og spesielt når du har et dusin motorsykler i gang samtidig,
alle hyper-tunet,
og det er disse monstrene som bjeffer mot hverandre.
Før jeg begynte med skuespill, var jeg servitør
og jobbet i en surfebutikk.
Jeg var 19 år gammel. Jeg ville bare klatre og surfe.
Og da jeg begynte å spille i serien,
tjente jeg ikke mye, og jeg bodde hos pappa.
Jeg ville bare ha en Harley, og jeg ville ha en pan head,
og endelig fikk jeg det. Jeg visste bare at jeg ville ha en.
Jeg har kjørt massevis av motorsykler, hele livet,
men kunne ingenting om det. Jeg elsket lyden og følelsen.
Jeg ville lære det.
Jeg ønsket å dykke inn i kulturen.
Men alt jeg ønsket å gjøre, var å dra over USA,
og jeg ville reise til alle disse destinasjonene
og si: "Greit. Her er bare... Livet mitt er i disse sadeltaskene."
Og jeg var en vagabond med Harleyen min.
Du kan sitte på en ny sykkel, og jeg kan ha denne gamle.
Vi er på samme vei i samme øyeblikk, og...
Det er en stor opplevelse å være på noe som er så gammelt.
Jeg tror ikke det finnes noe lignende i verden.