Det er virkeliggørelsen af en drøm. Jeg lyser faktisk op for Todd Hido.
Tættere på?
Jeg bruger mine bremselys...
-Bak halvvejs. -Halvvejs.
Jeg bruger pickuppen til at kaste en smule rødt på den mur,
så det ser godt ud.
Jeg kan ikke tro, at det her sker. Det er helt utroligt.
Dette nabolag gør mig lidt ængstelig,
for gad vide om alle disse mennesker ved, at Todd Hido bor her.
OAKLAND, CALIFORNIEN
Halløj, Todd!
Åh, mand!
-Rart at møde dig, mand. -Det er også rart at møde dig.
-Du godeste. Dit hus er smukt. -Tak.
-Smukt udenfor. -Tak.
-Kom bare ind. -Jeg tager skoene af.
Første gang, jeg så hans fotoer... Det var mindst 18 år siden.
Jeg tænkte: "Hvem tager fotoer af mine minder?
Hvordan kom den person ind i mit hoved?"
At gå ind i hans hjem og se de fotoer og de farver,
Jeg havde bare et åbent hjerte, Jeg udsendte mana og aloha...
"Jeg bliver virkelig rørt af dit arbejde. Jeg vil filme ligesom dig."
-Her er det! -Ja.
Okay. Det er mit yndlingsmaleri.
For mig... Fordi det mindede mig præcis om de bagveje, hvor jeg kom.
Det var ligesom det første, jeg så.
Jason og jeg mødtes, fordi han kunne lide mine ting på Instagram,
og jeg tænkte: "Åh, det er Jason Momoa."
Jeg vidste ikke, at han elskede foto,
Jeg vidste kun, han var skuespiller, og jeg kunne lide, hvad han lavede.
Jeg tror ikke, jeg rigtig forstod, hvor stor en fan han var
af mit arbejde, og hvor meget han vidste om det.
Og så min bedste ven, han og jeg plejede at få postkort.
Vi satte dem op overalt.
Jeg købte to eksemplarer af din bog for at rejse med den ene.
Hido, det er sådan her. Der er Tom Waits, og så er der Todd Hido.
-Du er deroppe. -Det er fedt.
Der er måske en Ani DiFranco,
Der er måske en filmskaber der et sted, men du er sgu toppen.
-Jeg vil tilmed sige fire. -Tak.
Det er sindssygt, fordi den måde, jeg har det og ser ting...
-Åh gud... -Der er en forbindelse.
Alle de ting. "Hvordan har han...?" Alt, hvad du laver, mand.
Jeg er ikke en stor fotofan eller fotosamler. Jeg har kun Todd.
Selvom han har alle disse bøger som inspirerer ham... Du ved...
Der er kun ham. Det er så enkelt for mig.
-Ja, ja. -Tak.
Det er min fødselsdagsgave. Jeg er hjemme hos Todd Hido.
-Og det er "Hido". -Hido.
-Ja, ja, ja... -For helvede.
Ja, man kaldte mig "Hido".
Mit navn er Marina.
Mit navn er Marina Luz, mit navn er Marina Luz Hido.
Okay, vent, vi må starte forfra.
Mit navn er Marina Luz, og jeg er Todd Hidos kone.
Jeg kører ham rundt, så han er fri til at kigge på verden.
Ud fra hans kunst tror folk, at han er en lunefuld, stille enspænder.
Han er en snakkesalig original, og det elsker jeg.
Ja, for fanden. Jeg har styr på det.
Hør her, jeg kører ikke på bagsædet for nogen.
Det er den største kompliment jeg kan give dig.
Tak. Det sætter jeg pris på.
Han minder mig om J... Den måde, deres hjerner fungerer på.
Jeg kan bare se dem begge to suge hele verden til sig.
Det bliver så spændende.
Tågen ruller ind, og der er røg.
Todd har aldrig oplevet dette før, så vi bragte ham held.
-Ja, du bragte mig held. -Åh, mand.
Jeg vil bare lære af ham. Jeg vil se hans proces.
Være en flue på væggen og se ham arbejde.
Vi kørte i 20-30 minutter, og pludselig kom tågen.
Og så... Wazang! Der er et forbandet Todd Hido-maleri.
PACIFICA, CALIFORNIEN
Gennem forruden ser man regndråberne og tågen,
og jeg tænker: "Hold da kæft. Jeg kan ikke tro, hvad jeg ser."
Hold da op.
Jeg fandt et kvarter i Pacifica helt tilbage i 1996,
og jeg har taget derhen lige siden for at tage fotos.
Så jeg er sikker på, at jeg var... Jeg stod lige her et sted
med stativ og det hele, og den overdækkede bil
holdt, hvor den hvide bil er, og det her er lyset.
Vinden blæste op under bilens betræk.
-Det er stedet herovre. -Ja, Det er her.
Så specielt, mand.
Ja, mand. Åh, mand.
-Jeg er så begejstret. Wow. -Det er jeg også, mand.
Disse lys bliver kun... Se det ferskenfarvede hus.
Se vinduerne. Hvem fanden laver...? Se det her hus!
Husene ligner huse i Midtvesten fordi de blev bygget af den samme bygherre,
der byggede den første forstad i USA, Levittown.
De byggede et kvarter i Pacifica, hvilket er bizart, men sandt.
-Se lige den udsigt, mand! -Det er rart at møde dig, mand.
Det er virkelig sjovt. Jeg vil vise dig noget andet.
Så det er det, jeg vil gøre. På bagsiden af huset.
Hvis du drejer til højre lige her, kan vi parkere lige der.
-Hvor der ikke er... -Nogen mennesker?
Jeg besøger ofte steder igen,
for hvis man finder guld, så flytter man ikke længere ned ad floden, vel?
Man bliver i det område i et stykke tid.
Det er derfor, jeg besøger steder igen. Drej til højre.
Jeg har bemærket, at tingene ændrer sig så mange steder.
Men man ændrer sig, ens syn ændrer sig, og miljøet ændrer sig.
Det er et enormt afgørende punkt i vores kunstformer.
Ma skal være opmærksom, leve i nuet. Oplysning er at være opmærksom.
Når man er ude at jagte de øjeblikke og bliver inspireret af disse ting...
Det er det, der driver mig. Og at være i passagersædet med ham
i cockpittet... Jeg kan ikke tro, det her sker.
Vi rullede op til et supermarked. Jeg tænkte: "Hvor er vi? Der er en KFC."
Så går han om bag købmanden, og der er et lyserødt hus,
et beige hus, et blåt hus...
Og det er... Jeg er med i hans skide malerier.
-Det er sindssygt. -Ja.
Der er tåget! Det er tåget, og der er røg.
Og der er tilfældigvis vand på forruden lige nu.
Det er sindssygt. Jeg er, mit sind...
Det er den skide ting, men jeg... Vi kom fra solskin hjemme hos ham.
-Sindssygt. -Det er utroligt.
I årenes løb har jeg lært, at alle de gode ting er bag noget andet.
Bag et hotel eller bag et supermarked eller bag hegnet.
Det er den del af verden, folk ikke kigger på,
og det er der, virkeligheden er.
-Ja! -Ja.
Ja, ja! Kørekort og registrering.
-Undskyld mig... -Åh, Todd Hido.
Okay, undskyld. Min fejl, undskyld.
Den er fantastisk, hvordan den deler sig.
Denne bil er også perfekt, fordi den er anonym.
Ingen bemærker den...
-Det er det, jeg må gøre. -Skift den lyserøde Cadillac ud.
Den og den gigantiske EarthRoamer.
Noget lidt mere afdæmpet.
Blive klippet og smide den lyserøde T-shirt. Kig på mig, kig på mig!
Man får lyst til at jage.
Han har det i sig. Han er bare på jagt efter steder og øjeblikke,
hvad miljøet byder på, og hver dag er forskellig.
Hver dag har sin egen skønhed. Man skal have det rette syn på den.
Det hele er i gyderne, side B. Det er under bordet.
Jeg fangede lige det cyan-filteret... Fjern cyan-filteret. Perfekt.
Jeg fotograferer gennem ruden, hvilket er noget, jeg gør ret ofte.
Det kom bar af, at jeg kørte ned ad vejen, og det begyndte at regne.
Der skete nogle fantastiske ting foran mig,
men jeg kunne ikke stoppe, for jeg kørte,
så jeg tog bare et par fotoer på den måde, og de virkede.
Der var noget ved... det look, det gav fotoet gennem bilruden.
Den giver bare den stemning, der virker for mig.
Hans fotoer er på mange måder ligesom minder.
Ens hukommelse er ikke helt skarp.
Du husker visse ting med perfekt klarhed,
og andre ting er lidt utydelige. Sådan fungerer hans fotoer.
Hans øje gennemborer mit hjerte.
Jeg er opvokset i Iowa og ved, hvordan det er
at køre i timevis uden at se noget.
Og i det rum... Jeg var bare... Man er nødt til at være kreativ.
Der er en ting i foto med det afgørende øjeblik.
Jeg ved, at der er afgørende øjeblikke ude i landskabet,
som har at gøre med, at lyset, vejret, stedet
og du bliver forenet på samme tid.
Et helt livs værk har givet Todd en form for kontrol
over sine fotoer, der virker ubesværet.
Det er ret surrealistisk, for vi er ved et Ranch Market.
Det er ligesom et indkøbscenter.
-Start regnen. -Og han stopper lige her.
Nej, det regner ikke udenfor, men på grund af kondensvandet...
Han venter, og han får... Man kan høre det.
Regn havner på forruden... i tågen
i denne by, hvor vi er tæt på havet i det nordlige Californien.
Han gør sig klar og går ned ad denne bagvej...
Jeg slukker, så man kan se det.
Et lys bliver tændt i tågen. Det er inde i et hus.
Vi talte om perfekt timing, ikke? Vi var præcis, hvor vi skulle være.
Jeg står bag Todd, og jeg vil bare gerne fange ham.
Han er i sit eget maleri lige nu.
Jeg kigger på Todd, og han er i sit maleri. Jeg er inde i hans verden.
-Wow. -Det er smukt. Det kan jeg godt lide.
Perspektivet, og så hvordan skyerne er.
Himlen ser lilla ud lige nu. Det er sejt.
Det er i bund og grund Hidos drømmeland.
Det er så sejt. Jeg elsker at være her.
Jeg er kommet her i 20 år.
Se lige der. Maestroen.
Når jeg fotograferer, hopper jeg nogle gange ikke ud af bilen,
fordi det er ikke så godt som mine andre billeder,
og den tankegang hæmmer mig,
men så siger jeg til mig selv: "Nej, din idiot. Hop ud af bilen.
Hvordan fik du alle de skide billeder? Ved at hoppe ud af bilen
og tage fotoerne og gøre det..." Det bliver ikke bedre for mig.
Det er et billede, jeg elsker nu. Se det glødende vindue.
Folk gik ind i det andet soveværelse, og gardinerne er trukket lidt fra.
Så vi havde lys i huset. De slukkede dem.
Naboens lys var slukket.
Jeg tænkte: "Jeg kører pickuppen derhen og tænder lygterne."
Det bliver det her.
Det med Jason... "Hvorfor kan han lide mig? Hvad er han interesseret i?
Hvorfor kan han lide mit arbejde?" Han er fra Iowa.
Jeg tænkte: "Selvfølgelig. Han elsker de landskaber, jeg laver,
for Iowa er ligesom Ohio."
Der er noget med forståelsen af det rum om vinteren
og den åbenhed, som det at bo sådan et sted, giver.
Det er den ene ting, der bragte os sammen, hvilket er fascinerende.
-Tak. -Det var så lidt.
Hold da op.
Åh!
Det der tog livet af mig.
-Det tog livet af mig. -Jeg elsker det.
Det her tog livet af mig. Og de kors på Island tog livet af mig.
-Jeg har dem her. Ja, ja, ja. -For helvede da!
Jeg er glad for, at du kunne lide det.
Jeg har fotograferet i en eller anden form hver dag,
siden jeg var omkring 18 år gammel.
Da jeg var teenager, kørte jeg på BMX.
Der, hvor jeg voksede op i Kent, Ohio, lavede vi baner i skoven.
Ligesom et barn med en iPhone og et skateboard
optager man det, man og ens venner laver.
På den måde lærte jeg at tage fotoer af mine venner.
Foto reddede mig faktisk på en måde,
for jeg var den klassiske dreng fra Midtvesten.
Jeg var måske ikke så sikker på, hvad jeg lavede i livet.
Da jeg begyndte at tage fotos og indså, hvor meget jeg nød det,
ændrede det måden, jeg betragtede alting.
Det værste for mig er solskin, og at alt er perfekt.
Jeg kan altid godt lide stemning og atmosfære.
Jeg tænkte på, om du bliver deprimeret, når det er en smuk dag.
Jeg er blevet virkelig dygtig til at kigge på vejrmeldinger,
og jeg har i al hemmelighed et ønske om at blive en rigtig stormjæger.
Det er i Elko, Nevada. Jeg hørte, at der var frossen tåge.
-Jeg tog derud i et par dage. -Det er det, jeg vil tale om.
Jeg tænkte: "Han må studere vejrmønstre."
Ja. Jeg ved alt om det. Jeg er helt vild med det lort.
Du følger efter tornadoerne for at fange noget.
Jeg ville elske at opleve en forbandet tornado.
Det utrolige ved Jason er, at han har en million idéer,
og han er lynhurtig. Sådan er jeg faktisk også lidt.
Jeg vil se, hvem der inspirerer dig, for da jeg nåede til dig,
blev jeg skuffet over verden.
-Virkelig? -Ja, jeg tænkte: "Hvad nu?"
Han kom på et tidspunkt, hvor folk ikke kom så meget ud.
Det var fantastisk, at denne store, elskelige mand
kom ned i min verden og var imponeret over alt i den.
-Jeg vil være din assistent, Hido. -Kan du skrive hurtigt?
-Nej. -Så har vi et problem.
Hvordan kommer vi ind? Man slår den bare, ikke?
Det er rart, at nogen sætter pris
på alle de små ting, man har skabt i sin verden.
Jeg elsker det her. Jeg begyndte at indse,
at de her handler om forhold.
To mennesker ser tv med lyset slukket på samme tid
i forskellige rum, og jeg tænker: "Hvad fanden?
Hvordan er forholdet? Hvorfor er de ikke sammen?"
Jeg indså, at det handler om, hvad der sker i huset.
Det handler om at vise disse ting uden at vise dem, der er involveret.
Jeg kiggede på mine bøger sammen med ham, side efter side...
Det gør man ikke med mange mennesker.
Det er min far til hans college-afslutning.
Han holder min bror og den tomme fustage.
Det er hans eksamensbevis og min bror. Hans to store bedrifter, ikke?
Og min far var footballspiller. Min far voksede op i et skørt hjem.
Det var så slemt,
at han og hans bror sov i bagagerummet pakket ind i et tæppe
nogle gange om natten, og han voksede op i det her skøre hjem.
Så jeg forstår ham, men han lavede også ballade hjemme hos os,
og der er meget af det i mit arbejde, ikke?
Det er det, der giver næring til meget af det.
At sidde personligt og gennemgå arbejdet med ham.
Det vil jeg altid huske. Det var noget, der var ligesom... wow.
Der er en ægte påskønnelse af mit arbejde, og det var noget særligt.
-Wow. Smukt. -Tak.
Efter den tid med Todd, summede jeg bare af kreativitet.
Jeg arbejdede rund omkring i verden, men Todd og jeg bevarede kontakten.
Det var kun begyndelsen.
TO ÅR SENERE
-Hvad er klokken? -07.45.
Er klokken 07.45? Jeg troede, klokken var 04.00.
Jeg er lige vågnet op i Todds studie.
-Jeg taler med hans malerier. -Du er i hans malerier.
Vi kom super sent hjem i går aftes, men jeg er tændt,
for i dag skal vi på jagt med Todd.
Vi tager nogle nye kameraer med til et sted, der hedder Eames Ranch.
EAMES RANCH PETALUMA, CALIFORNIEN
Der er noget med ting, der er ødelagt.
De er ikke så interessante som de ting, der bliver forladt.
Dette er den nye mig.
Sidste gang vi filmede, havde jeg fået en gastrisk bypass-operation,
så jeg var den samme person, som jeg havde været
det meste af mit voksne liv... Overvægtig og levede ikke så sundt.
Min mor gjorde det for tre år siden, og det virkede for hende.
Og jeg tænkte: "Min mor er min inspiration.
Hvis hun gjorde det, kan jeg gøre det her."
Dette lys er fantastisk, ikke?
Det er den vigtigste ting, jeg har gjort i mit voksne liv.
At begynde at leve sundt.
Jeg fik startet mit liv på ny,
og det er fantastisk, at I har kunnet bevidne før og efter-delen af det.
Han delte så meget med mig, så jeg ville købe noget særligt til ham.
Todd bruger mellemformat. Jeg elsker Leica. Tilsammen har man Leica S-3,
mit yndlingsdigitalkamera.
Jeg skifter sjældent udstyr, fordi jeg har lært,
at man bliver god til noget ved at have nogle konstante ting,
som man kender og mestrer.
Så bliver de ting, der ændrer sig, det, som du kommer med.
Når nogen introducerer en for noget, og man vokser...
Det er det bedste scenarie for alle.
At blive undervist af sit idol, sin mester, sin lærer...
Der er ikke nogen større... Og at være i stand til at købe
dette mellemformat-Leica-kamera til ham... Jeg elsker Leica.
Så jeg ville give ham det. Der er ikke mange af dem, og de er dyre.
Hvad er bedre end at købe en ny pensel til sit idol og lære af ham?
Det er skørt, for der er et hus, der er bevaret på Eames-instituttet,
og det ligner et Hido-maleri.
Det er så surrealistisk. Dette sted er ligesom frosset fast i tiden.
Man burde ikke smide de ting væk. De burde være på museum,
og bevare dem, som de var.
For ikke så længe siden i 50'erne ude i Petaluma
passede neongrøn med det her.
Man kan se, hvad moden var dengang, og hvordan tiden er gået.
Det ændrede sig aldrig, og det havde tidens støv på sig.
Endnu en gang var jeg i et af hans malerier, og det var fænomenalt.
Jeg elsker de ting, der er blevet efterladt såsom bøjlerne i skabet.
-Jeg ved det, ikke? -Jo.
Ja. Sådan. Det er fantastisk.
-Det er episk. -Smukt, ikke? Tak.
Jeg havde aldrig troet, at jeg ville fotografere sammen med Todd.
Jeg troede end ikke, at vi kunne blive så gode venner.
Hold da op.
Det, jeg er mest tiltrukket af, er lyset.
Jeg følger ofte bare efter lyset,
og så fotograferer jeg ind i det, og det får mig i gang.
Så jeg vil ikke ødelægge de striber, men det handler om farven og guldet.
Ja.
Når man bevæger sit kamera lidt ad gangen,
bremser det virkelig en og viser en, hvad der er muligt.
Han er mere aloha, end jeg er.
Han ønsker, at folk skal vide, at der ikke er noget stort mysterium.
Det handler bare om at arbejde og gøre det og komme derud.
Han deler det.
Han tager ikke bare et foto.
Han søger stadig og prøver at mestre sit håndværk.
-Skidegodt, brormand. -Tak.
Fantastisk.
Når man går ind i rummet, indser man,
at der er meget mere end kun ét foto i dette rum, ikke?
Og mange gange er det bare at få en anden synsvinkel.
Så ændrer lyset sig med de der,
med persiennerne, så der er perfekt lyskontrol.
Wow.
Der er noget ved rummet... Et hjem og overfladerne.
Overfladerne fortæller historien.
Min familie havde sådan et tæppe.
Det var orange. Vi havde de gardiner med det lys, der kom igennem.
Jeg kan bare huske den slags ting.
Der er noget ved de rum, man husker
fra sin barndom... de er bare indlejret i ens hukommelse, tror jeg,
og så reagerer man bare.
-Det er en tidskapsel og... -Ja.
Jeg har aldrig nydt at tage fotos som nu.
Du går bare ind og siger: "Åh, gud." Og så har du helt ret.
En lille vinkel, en tomme den vej, en tomme den vej.
Lidt mere loft, skygger og lys ændrer sig.
Lige nu er jeg lidt nervøs, fordi vi burde fotografere på grund af lyset,
men det er fantastisk at fotografere med dig.
Vi er begge fra Midtvesten,
men jeg har aldrig set den slags tæpper eller stole.
Det er noget med dets æra. Det fortæller bare en historie.
Hvordan finder du den ting, som du gør,
den bane, som du skaber for dig selv?
Det kommer med tiden.
Man ved ikke nok til at lede efter det i starten,
men efterhånden begynder man at navigere sig vej
og tage fotos, der bliver markant mere dine.
Jeg vil træne mit øje på den måde og forstå teknologien,
og håndværket, som han gør, så det var stort for mig.
Åh, din skide fyr.
-Det er sgu godt, ikke? -Du godeste.
Bro, er det sådan, min himmel ser ud? En forbandet, det er ligesom...
Jeg mener det, kan vi gøre det resten af mit liv?
-Ja, helt sikkert. Jeg er med. -Jeg tænker: "Det er det, mand."
Ja, for fanden. Det her er sjovt.
Det kunne ikke være mere lidenskabeligt
med denne fyr, for det her er toppen for mig.
Det er virkelig fedt, at Todd og hans kone, Marina, er sådan:
"Vi er glade, fordi det er en fornyelse."
De har gjort det i 30 år eller sådan noget.
Det er en dejlig følelse at tænke:
"Den fyr er begejstret for mit arbejde."
Der er en overlapning med ham og J.
De holder aldrig op med at lære. De synes, at alting er interessant.
Det er spændende at stå ved siden af dem og være en del af det,
og jeg føler mig så heldig at være med på turen.
Jason og jeg har kommunikeret frem og tilbage hyppigt.
Når han kommer ind i dit liv, kommer han ind i dit liv
på sin store måde, og det er en vidunderlig ting.
Han er så begejstret for ting, hvilket er fantastisk, ikke?
Der er ikke mange mennesker i verden, der har den energi.
Jeg værdsætter virkelig den vilje, I har til at lære,
og de spørgsmål, I stiller... I trækker disse ting ud af mig,
der minder mig om dengang, jeg var lærer for 20 år siden.
De studerende ikke så engagerede nu om dage,
men I er så sultne efter information, og det er en gave, og det er rart.
-De er fantastiske. -Det er fantastisk.
Og se, hvad der sker med tågen.
Det gør hele billedet lettere, fordi det, der sker, er...
-Det svæver i luften... -Ja.
Det fanger lyset, som du ikke engang ved, er der.
-Jeg elsker dem med os. -Det er skidegodt, mand.
-Jeg elsker det. -Ja.
-Åh! -Okay. Jeg mener, se lige der.
-Send det til mig. -Det er fantastisk.
Hvem skulle have troet, at vi var tvillinger?
Så, J, jeg ved, du ikke rigtig plejer at få andres gamle ting, men...
Jeg elsker den slags.
-Jeg giver dig det her. -Åh, wow.
Det er din rig. Det er et forbandet uhyre.
Det er kolossalt.
Folk bliver begejstrede, når de ser mig og siger: "Signer det her!"
Og det er ligesom... "Ja, selvfølgelig." Og det er smukt.
Men nu forstår jeg det. Det er bogstaveligt talt hans stativ.
Det er bare den mest fan-mærkelige ting, jeg har,
men det betyder meget,
at han kunne se, at jeg var passioneret nok til at fortjene det.
-De har helt sikkert lavet et stativ, -Det er beregnet til dig, ikke?
Jeg elsker det. Og fordi det kommer fra dig, betyder det alt.
Tak. Godt, at du kan lide det.
Jeg har aldrig set Todds arbejde på et museum.
Jeg har kun oplevet det gennem bøger.
Så det var en ære at gøre det for første gang sammen med ham.
Dette er efter min mening et af de bedste fotomuseer i verden.
Ja, og det er Bay Bridge.
Da jeg var barn, kom jeg aldrig på museum.
Kultur var ikke mine forældres kop te.
De arbejdede hele tiden. Mor var ekspedient på et apotek.
Far var blikkenslager, og de arbejdede hele tiden.
Så de havde ikke tid til at vide noget om de ting.
-Av. Jeg gjorde det forkert. -Jeg gør det.
Okay. Så dette er første gang, jeg også ser
disse værker indrammet, hvilket er noget, der blev skabt til...
Dette er mit værk: Bright Black World.
Det er ikke blevet set i denne sammenhæng sådan her,
og pandemien bremsede alting.
Så det blev sat på pause, og jeg havde ikke engang set
disse fotoer indrammet... Det er betagende.
-Brormand. -Ja, ikke?
-Tak, mand. -De er fantastiske.
Jeg havde aldrig forestillet mig, at mit arbejde ville havne på et museum,
at nogen ville synes så meget om det, jeg lavede, at de ville gemme det
og vise det til andre.
Det bliver vist ikke meget bedre i livet.
LEICAS HOVEDKVARTER WETZLAR, TYSKLAND
Todd inspirerede mig til at lære mere om værktøjet til at lave fotoer.
Jeg så, hvor meget jeg ikke vidste, og hvor meget jeg gerne ville vide.
Det ligner en gammel Macintosh. "Hvorfor virker min Facetime ikke?"
Siden 1977 har Ralph været her. Du har lavet alle mine objektiver.
Dit dumme svin.
At få en invitation til at besøge Leica
var en enestående mulighed.
Brormand.
Ja! Bliv ved med det!
Jeg fik chancen for at se nogle historiske kameraer.
Så jeg inviterede Todd med for at se, hvad jeg havde.
-Wow. Wow. -Se, hvad jeg har i dag.
Det er utroligt.
Denne rejse med Todd har introduceret mig til andre kunstnere.
Dommedag nu er min yndlingsfilm i hele verden.
Den udkom det år, jeg blev født. Åh gud, se lige der.
Det er alle de billeder, som fotografen tog. Se der.
Dette er alle de fotoer, han tog på settet, Dommedag nu.
Hopper gik rundt med de her!
Det her er fra settet, mand. Hvor er tasken? Det her er tasken.
Jeg kan ikke tro, at det er Walker Evans' kamera.
Det er utroligt.
Walker Evans var fotograf under depressionen.
Han fotograferede det banale og gjorde det almindelige til kunst.
-Jeg er betaget. -Samme her.
Jeg lærte om det her i fotohistorie. Walker Evans, Many Are Called.
Og det er alle disse oprigtige fotografier af folk i metroen.
For at opnå dette niveau af...
ikke at være opmærksom på kameraet, gjorde Walker Evans det...
Han mørklagde kameraet og malede kameraet sort.
Han bar det i sin frakke og han havde en lille...
En kabeludløser, en lang en. Den var oppe i hans ærme.
Så kunne han tage fotoerne. Det er derfor...
Derfor ser disse mennesker så...
-Uanfægtede. -De ser uanfægtede ud.
-Netop. -Hvor fantastisk var det?
Det er fantastisk, og jeg kan ikke tro, at det er Walker Evans' kamera.
Det er helt utroligt.
Jeg er meget, meget interesseret i fotohistorie.
Jeg bor i et hus, hvor der er 7.000 bøger med fotografier.
Det er den vigtigste ting, man kan gøre
for at udvikle sig visuelt... Det er at opsluge en masse ting.
Jeg har aldrig forstået dem, der ikke vil påvirkes. Det bør man gå efter.
Dette er den første udgivelse... Det første kommercielle Leica.
-Det er et stykke historie. -Ja.
Ligesom Walker Evans' kamera. Denne opfindelse har ændret den måde,
vi ser verden, fordi de var i stand til at rejse verden rundt
uden at skulle bære et træ kamera og glasplader.
Når vi taler om den slags ting, så er vi ikke ejerne.
Vi er kun de mennesker, der transporterer dem i tiden,
så en anden kan komme efter os, og det er hemmeligheden bag Leica
og for mange andre ting, som folk elsker i livet.
-Vi transporterer dem. -Vi transporterer dem.
SEKS MÅNEDER SENERE
For det første...
-Velkommen til mit hjem. -Tak.
Det er min drøm, der går i opfyldelse, at have et blues shack.
-Nat er her. Denne herre er her. -Denne herre.
Sidste gang vi var sammen, var vi i Tyskland, ikke?
Og jeg har... Kom herover. Jeg har Dommedag Nu-kameraerne.
Jeg sagde: "Ved du, hvad disse kameraer er?
Ved han overhovedet, hvad fanden disse kameraer er?"
Jeg fortalte ham det.
-Seriøst. -Jeg ved, hvad de er.
Men jeg vidste ikke, hvem Robert Walker var.
-Walker Evans. -Walker Evans.
Robert Walker er et kammerat.
Robert Johnson og Johnny Walker. De er venner.
Walker Evans, som jeg sagde...
-Så det her er hans kamera. -Hans kamera?
Det er det kamera, som Walker Evans brugte.
Og jeg ville åbne den med Todd...
Han er en kæmpe inspiration for mig. Min yndlingsfotograf.
De kameraer og maskiner, vi bruger, ligesom de cykler, I laver,
har en historie, og det er virkelig vigtigt.
Den historie er pudsig, og det betyder meget for mig.
-Endelig. -Wow.
Jeg har noget, som Todd Hido gerne vil have.
For han vil ikke have gamle rustne biler,
han vil ikke have beskidt tøj, Harleyer eller guitarer.
Han vil have kameraer, så hvad gør jeg?
Og han er min nye bedste ven og mit idol, så jeg tænkte:
"Jeg køber det forbandede kamera til ham."
Og det vidste jeg ikke, da du bød på det.
Jeg køber dette kamera til ham.
Jeg opfordrede ham ikke til noget. Jeg fortalte ham bare, hvordan...
Seriøst, bror.
Åh, gud!
Så det her blev til noget, fordi jeg rejser med Todds malerier
og sætter dem op i mine huse. Jeg rejser med mine yndlingsting.
Vi prøver at gøre det en lille smule mere bærbart.
Så vi laver noget sammen.
Dette er den portfolio-æske,
som min agent brugte i New York City i omkring 20 år,
og den er designet til at klare lidt af hvert.
Det er helt almindeligt biblioteksstof.
-Marina designede den. -Den er fantastisk.
Pis, mand! Det er...
Jeremiah. Se på det her, jeg farer forbi på vejen.
-Jeg er med i et skide Hido-maleri! -Du er med i det.
Det er så sejt, mand. Wow.
Jeg har lavet et gummistempel og denne samling vokser.
Det er smukt.
Nogle af dem nye, og jeg har ikke
delt dem med nogen, men jeg elsker det her.
Det er fantastisk. Åh, brormand.
Men det her... Det her er mit Leica. Du hjalp mig... Den klarhed, mand.
-Er det S-3'eren? -Det er det.
Ja, det er det. Og så det kamera og F-L-2, det er dem...
Jeg skilte mig af med de andre kameraer.
Hold da op.
Vi har været der, brormand.
-Se lige farverne. -Det er så godt.
Ja, ikke?
Jeg elsker det her så højt. For fanden! Undskyld, bip!
Kig på det, kig på det. Vi... Jeg var der.
-Det er så godt, Todd. -Det er fantastisk. Tak.
Det her er taget med det kamera, som du gav mig.
Jeg elsker, at du bad mig om at lave noget til dig.
Alting udvikler sig. Det her er vores fotoer. Jeg er helt...
-Fra vores tid sammen og så... -Det er vores dagbog, mand...
Det er, hvad vi skal gøre.
Og jeg er så klar til alt det her, og jeg er så spændt,
og det gør mig så glad.
-Jeg elsker dig. -Jeg elsker dig.
-Åh, Gud. Tusind tak skal du have. -Tak.
Som kunstner giver man afkald på meget. Det er ikke for alle.
En ung kvinde skrev: "Todd Hido
tager fotoer af mine minder, men vi har aldrig mødt hinanden."
Det er lige det. Det er, hvad man håber på.
En person, der er i stand til at forstå dig
eller få en bedre forståelse for en anden person gennem et foto.
Det er den slags ting man bytter ud for et ni til fem-job.
Jeg ville ikke bytte al den usikkerhed, jeg har oplevet,
for noget.
I livet åbner den ene dør den næste,
og hvis man virkelig prøver, møder man de mennesker,
der er ens inspiration, der vil inspirere en endnu mere,
og hvis man gør det rigtigt, vil man inspirere dem.
Kend dit mål, og kend dine replikker.
Okay. Det er rigtigt. Jeg skal lære det.
Klar? Og... action.
Det var det bedste, vi fik.
Der skal fandeme en professionel skuespiller til.
Tekster af: Martin Speich plint.com