Det är en dröm som går i uppfyllelse. Jag fixar ljuset åt Todd Hido.
Flytta den närmare?
Jag använder bromsljusen...
-Backa halvvägs. -Halvvägs.
Jag använder lastbilen för att få lite rött på den där väggen
så att det ser bra ut.
Jag kan inte tro det här. Det här är helt otroligt.
Jag lite ångest bara av att vara här,
för jag undrar om alla dessa människor vet
att Todd Hido bor här.
OAKLAND, KALIFORNIEN
Hej, Todd!
Åh, jösses!
Trevligt att träffas.
Det är ett nöje att träffa dig också.
-Jösses. Ditt hus är vackert. -Tack så mycket.
-Vackert utomhus. -Tack.
-Kom in. -Jag tar av mig skorna.
Första gången jag såg hans foton, var minst 18 år sen.
Vem tar bilder av mina minnen?
Hur hamnade han i mitt huvud?
Att gå in i hans lägenhet och se de där bilderna och färgerna,
jag var som ett öppet hjärta som spelade Mana
och Aloha. Jag är verkligen 100 % rörd
av ditt arbete. Jag vill göra mina filmer som du.
-Här är det! -Ja.
Okej. Så det är min favoritmålning som du nånsin har gjort.
Den påminde mig om bakgatorna där jag är.
Det var den första som jag såg.
Jason och jag träffades för att han gillade nåt på Instagram
och jag var som: "Åh, det är Jason Momoa."
Jag visste inte att han älskade foton.
Jag visste bara att han var skådespelare.
Jag tror inte att jag riktigt förstod hur mycket av ett sant fan han var
av mitt arbete och hur mycket han visste om det.
Och så min bästa vän, han och jag brukade få vykort.
Jag fick två kopior av din bok, och hängde upp dem överallt.
Det går så här, kompis.
Det går, Tom Waits och där är Todd Hido.
Du är där uppe.
Det kan finnas en Ani DiFranco,
som det kan finnas en filmskapare där nånstans, men du är toppen.
Tack. Jag uppskattar det.
Det är galet, för hur jag känner och hur jag ser.
Det är som en koppling.
Allt det där, hur det ser ut, allt du gör.
Jag samlar inte på fotografier. Jag har bara Todd.
Och även om han har alla dessa böcker
som inspirerar honom. Förstår du?
Det är bara han. Det är så enkelt för mig.
-Ja, ja. -Tack.
-Min födelsedagspresent. -Det var häftigt.
Jag är hos Todd Hido.
-Och strax innan är det Hido. -Hido.
-Ja, ja, ja... -Okej.
Ja.
Mitt namn är Marina.
Mitt namn är Marina Luz. Jag heter Marina Luz Hido.
Okej, vänta, vi måste börja om.
Mitt namn är Marina Luz och jag är Todd Hidos fru
och jag kör runt honom så att han kan titta på världen.
Baserat på hans konstverk tror folk att han är en tystlåten ensamvarg.
Han är en pratsam knäppgök och jag älskar det.
-Jag fixar det här. -Så där ja.
Lyssna, jag åker inte i baksätet för nån.
Det är den största komplimangen jag kan ge dig.
Tackar. Jag uppskattar det.
Han påminner mig mycket om J på många sätt, som hur deras sinnen funkar.
Jag kan se dem båda ta in hela världen.
Det blir så spännande.
Dimman rullar in och det är rökigt.
Todd har aldrig haft det här förut, så vi gav honom turen.
-Ja, det var du som gav mig turen. -Åh, jösses.
Jag vill bara lära mig av honom, se hans process,
bara vara en fluga på väggen när han jobbar.
Vi körde 20 minuter, 30 minuter, och helt plötsligt, kommer dimman
och sen, pang, där är en jäkla Todd Hido-målning.
PACIFICA, KALIFORNIEN
Genom vindrutan är det bara regndroppar och disigt
och dimman är där och jag är hänförd.
Jag kan inte tro vad jag ser.
Wow.
Jag hittade just det här grannskapet i Pacifica, det var 1996
och jag har åkt dit ända sen dess för att ta bilder.
Så jag är säker på att jag... Jag stod precis här nånstans,
med stativ och sånt och den täckta bilen var typ,
precis där den vita bilen är.
Vinden blåste nästan bort biltäcket.
Det är galet.
Det här är det.
Så speciellt.
-Du, jag är så glad. Wow. -Jag är också glad, mannen.
Ljusen blir bara bättre.
Titta på det här huset, titta på fönstren. Vem gör så?
Många av husen ser precis ut som husen i Mellanvästern
eftersom de byggdes av samma byggare
av den första förorten i Amerika, som var Levittown.
De byggde i Pacifica, vilket är bisarrt, men sant.
-Vilken utsikt! -Trevligt att träffas.
Jag ska visa er nåt annat också.
Så det är det jag vill göra, på baksidan av det här huset.
Om du svänger höger, precis här.
Vi kan parkera precis där
Inga människor?
Jag återvänder ofta till platser,
för om du hittar guld nånstans flyttar du dig inte, eller hur?
Du stannar kvar där ett tag,
och det är därför jag återbesöker platser. Ta till höger.
Och jag har märkt att saker förändras på så många platser.
Men även du förändras,
och saken är också den att miljön förändras
och det är en sån avgörande punkt i båda våra konstformer.
Man ska vara medveten och vara i nuet
och söka, och upplysning är att vara medveten.
Så, när du är ute och jagar och du blir inspirerad, det är som,
det är vad som driver mig och att vara i passagerarsätet med honom,
och säga: "Jag kan inte tro det här."
Vi kom bara fram till nån stormarknad.
Det finns en KFC och en Taco Bell.
Sen går han bakom mataffären och det är som,
det finns ett rosa hus, ett beige, ett blått,
och jag befinner mig i hans målningar.
Det är vansinne.
Och det är dimmigt! Det är dimmigt av rök
och sen råkar det vara vatten på vår vindruta.
Det är galet. I mitt sinne...
Det kom från ingenstans. Det var sol vid hans hus.
-Vansinnigt. -Det är otroligt.
Jag har lärt mig alla bra saker finns bakom nåt annat,
bakom ett hotell eller bakom en stormarknad eller bakom staketet.
Folk uppmärksammar inte den delen av världen
och där finns verkligheten.
-Ja! -Ja.
Jaha! Körkort och registreringsbevis, sir.
-Ursäkta mig, sir. -Todd Hido.
Okej, förlåt. Mitt fel, förlåt.
Det är fantastiskt, ja, vi delar det.
Bilen är perfekt för att den är oansenlig.
Ingen känner dig, liksom...
-Jag får göra det. -Ge bort den rosa Cadillacen.
En rosa Cadillac och stor husbil.
Jag behöver bli lite mer lågmäld.
Får dumpa den rosa skjortan.
Titta på mig!
Man vill bara jaga.
Han har det i sig. Det är bara att jaga efter platser och ögonblick
och vad miljön har att erbjuda.
Varje dag har sin skönhet och du måste att ha rätt par ögon.
Allt finns i de bakre gränderna. Det är under bordet.
Jag fångade just cyanfiltret...
Ta bort cyanfiltret. Perfekt.
Jag fotograferar ofta, men inte alltid, genom fönstret.
Det började med att jag körde nerför vägen och det började regna
och alla dessa fantastiska saker hände framför mig,
men jag kunde inte stanna bilen.
Så jag tog bara några fotografier på det sättet och de funkade.
Det var nåt med utseendet som bilden fick,
genom bilens fönster.
De får bara en sån känsla som jag gillar.
Hans fotografier funkar på samma sätt som minnen
där ditt minne inte är helt skarpt.
Du minns vissa saker med perfekt tydlighet,
och andra saker är lite suddiga och det är hans bilder.
Hans öga genomborrar mitt hjärta.
Jag växte upp i Iowa, jag visste hur det var att åka
på prärien och inte se nåt på timmar.
Och i det utrymmet måste man vara kreativ.
Man pratar om det avgörande ögonblicket.
Det finns ett avgörande ögonblick ute i landskapet
som har att göra med att ljuset, vädret och platsen
och du kommer samman samtidigt.
En livstid av träning har gett Todd en typ av kontroll
över sina bilder som verkar vara utan ansträngning.
Det här är ganska overkligt för vi befinner oss på en ranchmarknad.
Det är ett shoppingcenter.
-Starta regnet. -Han stannar precis här.
Nej, det regnar inte ute, det är kondensen.
Han väntar och han får, du kan höra det,
allt regn som kommer på vindrutan i dimman,
i den här staden har vi nära till havet i norra Kalifornien
och han gör sig redo och kör ner för den här bakgatan.
Jag ska låta er se.
Du ser ett ljus tändas i dimman i ett av husen.
Vi pratade om ju perfekt timing.
Vi var precis där vi skulle vara
och jag står bakom Todd och jag vill bara fånga honom.
Jag sitter bara där och tittar på Todd och han är i sin målning nu.
Jag är helt i hans värld.
-Wow. -Det är en skönhet. Jag gillar det.
Perspektivet och sen hur molnen ser ut,
himlen ser lila ut just nu. Det är häftigt.
Det är i princip Hidos drömland.
Jag älskar att vara här.
Jag har kommit hit i 20 år.
Se på den. Maestro.
Det händer att jag inte lämnar bilen för att ta en bild,
för jag känner inte att det är perfekt.
Det är inte bättre än mina andra bilder
och det hindrar en, den tanken,
men sen säger jag till mig själv: "Nej, dumskalle,
lämna bilen...
...för hur fick du alla bilder? Genom att kliva ur bilen
och göra det."
Det är så bra som det blir.
Det här är en bild som jag älskar nu, titta på det glödande fönstret
och människorna kom in i det andra sovrummet
och gardinerna är lite öppna.
Så vi hade husbelysningen på, de släcktes.
Grannarnas ljus släcktes
och jag tänkte, jag ska ta bilen, vi tänder den.
Den här blir bra.
Varför gillar Jason mig? Vad är han intresserad av?
Sen berättade han att han var från Iowa
och jag tänkte: "Självklart. Han älskar landskapen som jag gör
för Iowa är precis som Ohio."
Det är nåt med förståelsen av det stället under vintertid
och öppenheten som det innebär att bo där.
Det är vad som förde oss samman, vilket är väldigt fascinerande.
-Tack, sir. -Välkommen.
Wow.
Åh! Den där tog kål mig.
-Den tog kål på mig. -Jag älskar den.
Den här tog kål på mig,
Och korsen på Island tog kål mig.
-Jag har dem här under. -Herregud!
Jag är glad att du gillade den.
Jag har gjort fotografering i nån form varje dag
sen jag var 18 år gammal.
När jag var tonåring, brukade jag tävla med BMX-cyklar.
Där jag växte upp i Kent, Ohio, hade vi grusvägar
som vi gjorde i skogen
precis som alla barn med en iPhone vill man spela in vad man gör.
Så jag lärde mig att ta bilder av mina vänner.
Fotografi har verkligen faktiskt räddat mig
för jag var en klassisk pojke från Mellanvästern,
var kanske inte så säker på vad jag gjorde i livet.
När jag började göra bilder
och insåg hur mycket jag gillade det,
förändrade det hur jag såg på allt.
Jag hatar när det är soligt och allt är perfekt.
Jag gillar alltid en dyster stämning.
Om man kör ut till en plats
och är lite deprimerad.
Om man är deprimerad för att det är en vacker dag.
Jag har blivit riktigt skicklig på att titta på väderleksrapporter
och jag har en hemlig önskan att bli en riktig stormjägare.
Det är som i Elko, Nevada. Det finns frusna dimmor.
Jag åkte dit i några dagar.
Det vill jag prata om.
Du måste väl studera vädermönster?
Jag vet allt om det. Jag är nästan besatt av det.
Du är som är som en tornado-jägare.
Jag skulle älska att vara i en tornado.
Det som är otroligt med Jason är att han har en miljon idéer
och han går fort framåt och jag är likadan.
Vem inspirerar dig? Efter att jag kom till dig,
var jag besviken på världen.
-Verkligen? -Ja, jag tänkte, vad händer nu?
Han kom vid en tidpunkt då folk inte gjorde en massa saker,
och det var fantastiskt att få en stor älskvärd man,
som kommer in i ens värld och är imponerad av varje tum av den.
-Jag ska vara din assistent. -Kan du skriva snabbt?
-Nej. -Det är ett problem.
Hur kommer vi in i den här saken?
Det är bara trevligt att nån uppskattar alla små saker
som du har skapat.
Jag älskar den här. Jag började inse att de här handlar om relationer.
Två personer som tittar på TV med lamporna släckta,
i olika rum och jag bara: "Hur är förhållandet?"
Jag insåg att det handlar om vad som händer i huset
och det handlar om att visa det
utan att egentligen visa människorna som är inblandade.
Jag tittade på mina böcker med honom, sida för sida,
det är inte nåt man gör med många.
Det är min pappa på hans examensdag,
som håller upp min bror och den tomma tunnan.
Hans diplom och min bror, hans två prestationer du vet?
Min pappa var fotbollsspelare. Min pappa växte upp
i ett galet hushåll. Det var så illa
att han och hans bror brukade sova i bagaget under en matta
ibland på natten och han växte upp i det här galna hushållet.
Jag förstår var han kommer ifrån, men han skapade helvete i vårt hus också,
och det finns mycket av det i mitt arbete, vet du?
Det är typ det som driver mycket av det.
Att personligen sitta och gå igenom arbetet med honom,
det kommer jag alltid att minnas. Det var verkligen häftigt.
Han uppskattade mitt arbete och det var speciellt för mig.
-Wow. Vackert. -Tack så mycket.
Efter den tiden med Todd, var jag bara full av kreativitet.
Jag jobbade över hela världen, men Todd och jag, vi höll kontakten.
Det var bara början.
TVÅ ÅR SENARE
-Vad är klockan? -07:45.
-Är klockan 07:45? -Ja.
Jag trodde att det var 04:00.
Jag vaknade precis i Todds studio.
-Jag pratar med hans målningar. -Du är i hans målningar.
Vi kom in supersent igår kväll, men jag är så taggad
för idag, ska vi jaga med Todd.
Vi åker till en plats som heter Eames Ranch.
EAMES RANCH PETALUMA, KALIFORNIEN
Det är nåt med saker som är förstörda
och som inte är lika intressanta som saker som finns kvar.
Det är mitt nya jag.
Senast hade jag precis genomgått en gastric bypass-operation
och jag var samma person som jag hade varit i förmodligen
större delen av mitt vuxna liv, överviktig, och inte så hälsosam.
Min mamma gjorde det för tre år sen och det funkade för henne.
Och min mamma är min inspiration.
Om hon gjorde det, kan jag göra det.
Det här ljuset är fantastiskt.
Det viktigaste jag har gjort i mitt vuxna liv
var att bli frisk.
Jag fick börja om mitt liv
och det är fantastiskt att ni har kunnat fått se före och efter.
Han delade så mycket med mig, så jag ville ge honom nåt speciellt.
Todd fotograferar i mellanformat, så det blir Leica S-3,
en av mina favoritkameror.
Jag byter inte utrustning så ofta eftersom jag har vetat
att man blir bra
genom att ha vissa saker som är konstanta som man behärskar
och de saker som förändras är vad du tillför.
När du kan växa från nåt som nån introducerar dig till,
det är det bästa scenariot för alla.
Att kunna bli undervisad av sin idol, sin lärare
det finns ingen större och att kunna köpa honom
den här Leica-kameran.
Jag älskar Leica, eller hur?
Så jag ville ge honom mellanformatet, men det finns inte så många av dem.
Vad är bättre än att köpa en pensel
och säga: "Vi gör det tillsammans och jag får lära mig."
Det finns ett hus som är bevarat på Eames Institute.
Det ser ut som ut ur en Hido-målning.
När man går in, är det som den här platsen är fast i tiden.
Jag vill nästan göra dem till museiföremål
och behålla dem som de var.
Femtiotalet var inte så längesen.
Det är galet att neongrönt passar till det här
och man får se hur modet var då och hur tiden har gått
och det förändrades aldrig och det var täckt av damm.
Återigen var jag i en av dessa målningar och det är fenomenalt.
Jag älskar sånt som är kvarglömt, som galgar i garderoben.
-Jag vet, eller hur? -Ja.
Så där ja. Det är fantastiskt.
-Det är episkt. -Vackert, eller hur? Tack.
Jag trodde aldrig jag skulle få fota sida vid sida med Todd.
Jag trodde inte ens att jag kunde vara god vän med honom.
Wow.
Det jag är mest attraherad av är ljuset.
Jag följer ofta bara ljuset,
och jag liksom skjuter in i det och det får mig att komma igång.
Det här handlar om den färgen och det där guldet.
Ja.
När du flyttar kameran, bara i små steg,
saktar det verkligen ner en och visar vad som är möjligt.
Han är mer Aloha än vad jag är.
Han vill att folk ska veta att det inte finns nåt stort mysterium,
det är bara att jobba hårt och han delar med sig av det.
Han tar inte bara en bild.
Han söker fortfarande, försöker bemästra sitt hantverk.
-Otroligt bra. -Tack så mycket.
Fantastiskt.
När man går in i rummet, inser man
att det finns mycket mer än bara en bild i det här rummet.
Många gånger, är det bara att få en annan synvinkel,
att komma hit och sen ändra ljuset med...
med persiennerna, det är perfekt ljuskontroll.
Wow.
Det är nåt med utrymmet, som ett hem och ytorna.
Ytorna berättar historien.
Min familj hade en sån matta i vårt hus.
Den var orange, vi hade såna gardiner med ljuset som kom igenom
och jag minns bara den typen av saker.
Det är nåt med de utrymmen som man minns
från din barndom. De är bara inbäddade i ens minne, tror jag,
och sen reagerar man bara.
-Det är en tidskapsel och... -Ja.
Jag har aldrig haft så roligt i hela mitt liv.
-Är det sant? -Man går bara in
och man blir hänförd. Du har helt rätt,
man ändrar en vinkel hitåt, eller en centimeter däråt.
Skuggorna förändras, ljuset förändras.
Just nu har jag lite ångest
för vi borde vara i det andra rummet och fota mer.
Men det är fantastiskt att jobba med dig.
Vi är båda från Mellanvästern,
men jag har aldrig sett en sån här matta eller stol.
Det är nåt med de här.
Det är en era som jag tycker berättar en historia.
Hur hittar du den där saken som du gör,
det spår som du skapar för dig själv?
Det kommer med tiden.
Du kan inte leta efter det när du börjar,
men när tiden går börjar man navigera sig fram
till att skapa bilder som blir mer distinkt dina.
Jag vill träna mitt öga och verkligen förstå tekniken
på det sätt han gör och det hantverk som han gör, det var enormt för mig.
Åh, din jävla kille.
-Ganska bra, eller hur? -Jösses.
Är det så här min himmel ser ut? Det här är som...
Jag är seriös, kan vi göra det här för resten av mitt liv?
-Ja, absolut. Ja, jag är på. -Det här är allt.
Ja, för fan. Det här är kul.
Det kunde inte vara mer passion
som kommer ut ur den här killen. Det här är toppen.
Det är verkligen coolt att Todd och hans fru, Marina, säger:
"Vi är taggade." Det är en föryngring.
De har gjort det i 30 år eller nåt sånt.
Det känns bra att veta att han gillar mig
och vad jag har gjort.
De har mycket gemensamt.
De slutar aldrig att lära sig, de vill inte.
Allt är intressant,
och det är spännande att stå bredvid och vara en del av
och jag känner mig så lyckligt lottad som får vara med.
Jason och jag har kommunicerat fram och tillbaka ofta,
när han kommer in i ditt liv, är han i ditt liv,
på sitt stora sätt och det är en underbar sak.
Han är så exalterad över saker, vilket är fantastiskt, vet du?
Det finns inte många människor i världen som har den energin.
Jag uppskattar verkligen viljan du har att lära dig
och de frågor du ställer och du lockar fram det här ur mig
som påminner mig om när jag var lärare för typ 20 år sen.
Många gånger är studenterna inte så engagerade,
men du är så hungrig på information och det är en gåva som jag gillar.
-Dessa är fantastiska. -Det är fantastiskt.
Och titta på vad som händer med dimman.
Det gör hela bilden lättare eftersom det som händer är
-att det hänger sig i luften... -Ja.
...och som fångar ljus som du inte ens har sett.
Jag älskar de här.
De är verkligen toppen.
-Jag älskar den. -Ja.
Jag menar, titta på det där.
Du måste skicka den till mig.
Vem skulle tro att vi är tvillingar?
Så, J, jag vet att du inte riktigt brukar ärva saker.
Jag vill ärva av dig.
Du ska få ta över den här.
Det här är som din rigg, det är som ett monster...
Saken är massiv.
Folk ser mig och blir exalterade och de vill få autografer.
Och det är fint. Man gör det,
och nu förstår jag det. Det är bokstavligen hans stativ.
Jag är som ett fan, men det betyder allt för mig att han brydde sig
och kunde se att jag var passionerad för att få nåt sånt.
-De gjorde ett stativ. -Det är för menat för dig, eller hur?
Jag älskar det.
-Och från dig betyder det allt. -Tack.
Jag är glad att du gillar det, så...
Jag har aldrig sett Todds arbete på ett museum.
Jag har bara upplevt det genom böcker.
Det var en stor ära att se det för första gången med honom.
Det här är, skulle jag säga, ett av de bästa fotografimuseerna i världen.
Ja, och där är Bay Bridge.
När jag var liten gick jag inte på museum.
Kulturen var inte mina föräldrars stil.
De var upptagna med att arbeta. Min mamma var kassörska,
och min pappa var rörmokare och de jobbade jämt,
så de hade inte tid att veta om sånt.
-Kom nu. -Jag gör det.
Okej, då. Då så. Så, det här är första gången jag också ser
detta arbete inramat. Det var gjort för...
Det här är min samling, Bright Black World.
Det har inte setts i detta sammanhang,
och pandemin bromsade upp allt
så det här fick vänta och jag har inte ens sett,
dem inramade, så jag är överväldigad.
-Kompis... -Eller hur?
-Tack. -De är fantastiska.
Jag trodde aldrig att mitt arbete skulle samlas in av ett museum.
Att nån tycker tillräckligt mycket om vad du gör att de vill spara det
och visa det för nån annan,
Det blir inte bättre än så i livet.
LEICAS HUVUDKONTOR WTZLAR, TYSKLAND
Todd inspirerade mig att lära mig om verktygen som vi använder.
Det visade mig hur mycket jag ville veta.
Det ser ut som en gammal Macintosh. Facetime funkar inte.
1977, Ralph har varit här. Du gjorde alla mina linser.
Din jävel.
Att bli inbjuden att åka till Leica
var en unik möjlighet.
Du.
Ja! Fortsätt så!
Jag fick chansen att köpa några historiska kameror.
Så självklart bjöd jag in Todd för att ta en titt på vad jag fick.
-Wow. -Titta vad jag fick idag.
Det är helt otroligt.
Den här resan har introducerat mig till andra konstnärer.
Apocalypse Now är min favoritfilm i hela världen.
Den kom ut samma år som jag föddes. Herregud. Titta på det.
Det är alla bilder som fotografen tog på...
Wow.
Det här är alla foton han tog på inspelningen av Apocalypse Now.
Hopper hade på sig de här!
Det här var hans utrustning. Var är väskan? Det här är väskan.
Jag kan inte fatta att du har Walker Evans kamera.
Det är ju helt otroligt.
Walker Evans var en fotograf från depressionens tid.
Han tog bilder av det vardagliga och gjorde det till konst.
-Jag är överväldigad. -Jag med.
Jag minns att jag läste om detta på college.
Walker Evans, Many Are Called och det är alla dessa fotografier
av folk på tunnelbanan. För att de inte skulle
vara medvetna om kameran, gjorde Walker Evans så
att han suddade ut kameran och målade kameran svart
och lade den i sin rock och han hade en liten
kabelutlösare, inte en liten, en lång, den var i hans ärm
och han kunde ta fotografierna och det är därför,
det är därför dessa bilder är så...
-Oansenliga. -Ja, exakt.
Hur fantastiskt var inte det?
Det är fantastiskt och jag kan inte tro att det är Walker Evans kamera.
Det är helt otroligt.
Jag är väldigt intresserad av fotohistoria.
Jag bor i ett hus som har 7 000 böcker med fotografier.
Det är det viktigaste som du kan göra,
för att utveckla dig själv visuellt, ta in en massa saker.
Var inte rädd för att bli påverkad.
Det är vad du vill.
Detta är den första utgåvan, den första kommersiella Leica.
Det är ett stycke historia.
Precis som Walker Evans kamera, har denna uppfinning förändrat sättet
vi ser världen på för de kunde resa runt i världen,
utan att behöva bära med sig en träkamera och glasplåtar.
När vi talar om den här typen av saker, så är vi inte ägarna,
vi är bara de människor som överför dem i tid
så nån annan följer oss. Jag tror att det är hemligheten med Leica
och många andra saker som människor älskar i livet.
Vi transporterar dem.
SEX MÅNADER SENARE
-Välkomna till mitt hem. -Tack.
Det är min dröm som går i uppfyllelse att spela lite blues.
Nat är här.
Denna herre är här.
Förra gången vi var tillsammans, var vi i Tyskland, eller hur?
Och jag fick...Kom hit. Jag har Apocalypse Now.
Vet Jason ens vad dessa kameror är?
Jag sa, vet han ens vad dessa kameror är?
Jag berättade för honom.
Jag vet vad de är,
men jag kände inte Robert Walker.
-Nej, Walker Evans. -Walker Evans.
Robert Walker är en nolla.
Robert Johnson och Johnny Walker, de är kompisar.
-Walker Evans, som jag sa... -Ja.
Så det här är hans kamera.
En liten lins till den.
Det är exakt samma kamera.
Och jag ville öppna den med Todd. Han är min inspirationskälla.
Walker Evans är en favorit för mig.
Kamerorna och maskinerna vi använder, som de här hojarna som ni tillverkar,
har en historia och det är väldigt viktigt.
Den historien betyder mycket för mig.
-Äntligen. -Wow.
Jag har nåt som Todd Hido vill ha.
Han vill inte ha gamla rostiga bilar,
vill inte ha smutsiga kläder, hojar, han vill inte ha gitarrer.
Han vill bara ha kameror. Så vad gör man?
Och han är min bästa vän, min idol, så jag bara:
Jag ska köpa kameran till honom.
Och jag inte visste det när du bjöd på det.
Jag köper den kameran till honom.
Jag uppmuntrade det inte. Jag berättade bara för honom
hur jag var, bokstavligen...
Åh, herregud!
Så det här kom att bli verklighet för jag reser med Todds målningar
och sätter dem i mina hus överallt.
Jag vill resa med mina grejer, som påminner barnen om hemma.
Vi försöker göra den lite mer portabel.
Vi vill göra nåt tillsammans. Det här är portföljboxen
som min agent använde i New York City i typ 20 år
och den är designad så att du kan förstöra den lite.
Detta är som biblioteksduk. Det här är en död biblioteksduk.
-Marina designade det här. -Fantastiskt.
Fan också! Det är...
Jeremiah. Titta på det här, jag kör fort här.
-Jag är i en Hido-målning! -Du är i den.
Det är så coolt, mannen. Wow.
Jag gjorde en gummistämpel och den samlingen kommer att växa.
Vackert.
Och några av dessa är bilder som är nya som jag
inte har visat nån, men jag älskar den här.
Det är fantastiskt. Jösses.
Så det här är min Leica.
Du hjälpte mig...
-Ja. -...den klarheten, mannen.
-Det är S-3? -Det är den.
Ja. Och sen den där kameran och F-L-2, det är de som...
Jag gjorde mig av med andra kameror.
Wow.
Vi har varit där, brorsan.
-Och titta på färgerna. -Så fin.
Eller hur?
Åh, jag älskar den här så mycket. Fan också! Jag är ledsen, pip!
Titta på det. Jag var där.
-Den är så fin, Todd. -Tack så mycket.
Det här är kameran som du gav mig.
Jag älskar att du bad mig att göra nåt till dig.
Allt fortsätter att utvecklas.
Det här blir våra bilder.
-Det är som... -Vår tid tillsammans.
-Det är vår dagbok. -Ja.
Så coolt.
Och jag är så på allt detta och jag är så exalterad
och det gör mig så glad.
Jag älskar dig.
-Åh, Gud. Tack så mycket. -Tack så mycket.
En konstnär måste ge upp mycket. Det är inte för alla.
En ung kvinna skrev online:
"Todd Hido gör bilder av mina minnen, men vi har aldrig träffats."
Det är precis så det ska vara. Det är vad du hoppas på.
Det är nån som kan förstå dig
eller få en bättre förståelse av en annan person genom en bild.
Det är den sortens saker som man byter mot ett åtta till fem-jobb.
Jag skulle inte byta all osäkerhet som jag har haft för nånting.
I livet, tror jag, att dörrar öppnas,
och om du satsar på det, kommer du att träffa de människor
som är din inspiration, som kommer att inspirera dig ännu mer
och om du gör det rätt, kommer du att inspirera dem.
Kan din markering och dina repliker.
Okej, då. Åh, just det. Jag måste lära mig.
Är ni redo? Och, action!
Det var den bästa vi fick.
Man måste ha en proffsig skådespelare där.