Jeg har savnet deg.
-Hei. Jeg har savnet deg. -Jeg har savnet deg.
-Herregud. -Han liker ikke det.
-Nei. -Jaså?
Det er episk. Det er en JD Knucklehead Chief.
-Indian, ja. -J.D. Knucklehead Indian Chief.
Det er et bra navn. Høvdingen av Knuckleheads. Jøss.
Det er et veldig spesielt øyeblikk, jeg har alltid ønsket meg '36-ere.
Og dette er grunnen til det.
Da jeg først så denne sykkelen, ville jeg ha en '36,
og da jeg sa det til Jeremiah, sa jeg: "Jeg vil ha seks '36-ere."
-Pisspreik. -Og Jeremiah sa:
"Umulig, du får ikke seks '36-ere,
Jeg har bare sett et par." Så målet har vært å få seks '36-ere.
Bare for han er lillebroren min og jeg vil trosse ham.
Jeg tror tanken på å lage seks '36-ere er...
Det kom på en måte ut av...
Jeg antar av at Jeremiah ga meg kjeft om at det ikke var mulig.
Han har aldri sett seks '36-ere.
Å finne seks '36-ere så raskt og lage slike sykler,
er det det første året for Knucklehead.
Jeg har en besettelse med Knucklehead-motoren.
Du kan kanskje kalle det et problem, spesielt de fra 1936.
De er så sjeldne, som hellige graler.
Jeg skal gjøre noe som aldri har blitt gjort.
Få seks av disse historiske '36 Knuckleheads
på veien sammen med vennene mine, og kjøre en episk tur.
De første fire '36-erne har jeg allerede bygget
med utrolige håndverkere
som Big Scott Stopnik og Socco Obestein.
Nå ber jeg Jeremiah og Max bli med på reisen med meg
og bygge sykkel fem og seks.
Jeg elsker Knuckleheads.
Men Knuckleheads nå er ikke like lett å få tak i
som for 15 år siden.
Delene vi finner nå, er ting som ble kastet.
Jeg elsker å fikse det, å reparere noe
som var helt ødelagt og sette det sammen igjen.
Jeremiah er helt utrolig. Han gjør alt.
Han vet alt. Noen har stil,
noen bygger om alle deler av den, noen gjør alt.
Jeremiah gjør alt.
Greia med gamle motorer er...
Eller alt gammelt: "Det er ikke nytt."
Vi reparerer den, ja, men den må kjøres inn.
Dette er et mekanisk vesen. Og alle disse tingene...
Det er som leddene dine, alt må varmes opp,
og jeg vet ikke, for når en motor gjenfødes
etter ombygging, og bare folk som gjør det vet dette.
Hver eneste del må passe, og alt må gå seg til
til der den finner sin plass, der den ønsker å leve og fungere
som en veltrimmet idrettsutøver, skjønner du?
Og hvis du ikke tar deg tid til å kjøre dem inn,
noen sier: "Jeg bygger en motor og kjører av gårde." Ok, bra for deg.
Han har åpnet en verden for meg som jeg ikke visste noe om.
Familiene våre står hverandre nær. Jeg elsker dem av hele mitt hjerte,
og vi har gjort mye for hverandre.
Vi har prøvd å hjelpe hverandres karrierer og annet.
Han er som en lillebror for meg. Og jeg elsker å plage ham.
Dette er min eldste høne. Dette er Jule. Hun er syv år.
Hun er litt medtatt, men hun er vår eldste jente.
-Hun er som syklene mine. Som dem... -Litt medtatt.
Litt ramponert og har mye personlighet.
Greia med å bygge en sykkel er
at det er et blankt lerret, du kan gjøre hva du vil.
Du kan produsere alle delene på hele sykkelen,
eller du kan sette sammen det du har og gjøre den til din egen.
Ja, jeg vet det. Alt kommer av seg selv.
-Wow. -Ja.
-For et fantastisk sted. -Ja.
Min første rampe startet her og gikk dit.
-Nå er ringen tilbake. -Du hadde en 3,5 meter lang rampe.
Ja. Jeg hadde en hel rampe her. Og det var greit for mamma.
Jeg vokste opp med skating i en lagerbygning.
En rampe som mamma lot meg bygge inne i huset.
Jeg var alene eller med typen hennes og skatet seks, syv dager i uken.
-Den ble bygd helt inntil veggen. -Vegg til vegg, kompis. Faktisk...
-Du kunne treffe takbjelkene. -Jeg gjorde det.
Ser du hvordan den er kappet? Jeg gjorde det fordi den var i veien.
Du måtte fly over den, og det var to meter høyt.
Max bærer med seg disse vibbene til alt han rører ved.
Skateboard-stilen hans tar meg med storm.
Og hva han har tilført motorsykkelbransjen.
De rene linjene hans, akkurat som lakkeringen hans.
Da jeg så den første 4Q-sykkelen, tenkte jeg: "Hva er dette?
Han forandret spillet. Denne fyren er helt utrolig."
Jeg tror at som skater lærer man at det er lov å mislykkes,
for man feiler gjentatte ganger for å lære noe.
Min første sykkel, er jeg ikke flau over,
men jeg ser mange feil ved den.
Det er greia med skatere, de er gode fotografer.
Mange skatere er fantastiske fotografer,
fordi skatere snakker et fremmed språk for alle.
De ser på en trapp eller en bank,
og tenker: "Å, jøss, se på det. Det er sinnssykt."
Da vil du filme det, du vil at det skal se bra ut.
Det kan overføres til dette.
Du ser på linjene i alt,
og du bytter av og til et bakhjul på en sykkel
og tenker: "Der er det." Skjønner du?
Og i to måneder har du tenkt:
"Hva er galt med denne greia?" Det var bare dekket eller størrelsen.
Bare 16 mot 18, og pang. Sånn, ja.
Max banet definitivt sin egen vei innen skateboarding,
og det kan jeg relatere til, som skater i oppveksten,
for det ga meg det blikket.
Men det har aldri vært på det nivået han er.
Og det er så inspirerende å se
hvordan han har overført det til sin egen kunstform nå.
Ja vel. Så... her er vårt neste prosjekt.
Det er den... femte '36.
-Det ser sånn ut. -Dette er nummer fem.
Jeg vil kaste den i noe som... er ganske fantastisk.
-Enda en gammel sykkel? -Det er ikke enda en gammel sykkel.
Det var en uberørt, vakker sykkel, men den var ikke 66.
Så historien om den, jeg kjøpte den, det er en utstillingssykkel.
Jeg ba om tillatelse. Jeg sa: "Hvis jeg kjøpte denne,
er det greit om jeg kunne fjerne denne motoren?"
Jeg elsker utstillingssykler
og vintagesykler, men jeg vil kjøre dem.
Har du et survivor-show?
Ja, fordi han som laget den, var lakkerer. Han var fantastisk.
Utrolig utstillingssykkel fra 60-tallet.
Ok, jeg vil se den.
Quicksilver er en berømt sykkel. Jeg har sett den hele tiden.
Det var skummelt, for jeg tenkte: "Dette er helligbrøde."
Jeg har tillatelse, så ikke si: "Du har ikke lov."
Du roter med en original.
Ikke motoren. Men her er saken.
Motoren er enorm, og du vil brenne ræva av deg.
Det er for syns skyld. Jeg vil heller kjøre den.
Og hvis vi skal lage '36-ere, spør jeg om vi kan ta denne
og putte det inn der, ok?
Vi tar den til Jeremiah, henter motorene, setter alt sammen,
overrasker Jeremiah, og han... Dette er en veldig berømt sykkel.
Quicksilver ble bygget av en fyr, Dean Lanza, som var...
Han har mange kule sykler, og de har blitt samleobjekter.
-Greit, jeg triller den opp. -Ok.
-Hei, ha tro. Ikke se. -Jeg ser ikke. Jeg snur meg.
-Lukk øynene. -De er lukket. Jeg har snudd meg.
Den ser ut som en dragsykkel, men det er en chopper.
Og alt er på en måte støpt så det ser ut som ett stykke.
Det er navnet. Det ser ut som en sølvbit som beveger seg raskt.
-Er du klar? -Ok.
Kom dere til helvete ut, folkens.
En Quicksilver, baby.
Herregud, historien til denne sykkelen er vanvittig.
Første gang jeg så Quicksilver, ble jeg imponert.
Dean Lanza bygde Quicksilver på slutten av 1960-tallet.
Og det er hans mest unike kreasjon. Det var en revolusjonerende design,
den tok sin plass i sykkelhistorien som chopperens bestefar.
Det finnes mange artikler om den. Den er vakker,
en av de råeste utstillingssyklene. Den er så flytende.
Jeg vil ikke fjerne noe fra den.
Den er pen, det er helligbrøde, men det er ikke en ekte motor.
Den fulgte ikke med.
-Og det er en chopper. -Det er en chopper.
Det er også bare å si:
"Se hva jeg har, kompis. La oss lage noe med dette."
"Hva gjør du? Kan vi gjøre dette?" "Det er ikke den ekte motoren."
Han sier: "Jeg antar det. Er det ikke det?"
Det var vel den ene mannens drøm.
"Den utvikles bare. Jeg skal ikke male den svart."
-Ja, la oss gjøre det. -Ja, ikke sant?
-La oss gjøre det. -Greit, baby.
-La oss gjøre det, jeg elsker deg. -Men se, '36...
En '36 Knuckle der inne?
En av '36-erne. Vi skal ta...
Vi tar en historisk sykkel lakkeringen den er kjent for.
Men jeg vil kjøre dem, når jeg kjøper disse syklene,
skal de ikke på museum.
Jeg vil fotografere dem og filme dem. Livet er kort. Jeg vil gjøre dette.
Kompis, det er kult. Den femte. Den femte '36.
Dean Lanza, fyren som bygget den. Du kan bare se...
Jeg har laget bensintanker og skjermer fra bunnen av,
og når jeg ser på fabrikasjonen hans og lakkferdighetene hans, og...
Da jeg så den sykkelen, jeg har sett den i årevis,
men aldri i virkeligheten, hvor jeg får tilbringe timer
og flere timer på å se på en skapelse
som ble skapt for rundt 50 år siden.
"La oss ta den sykkelen, jeg vil ha en Knuckle i den.
Det passer med det vi holder på med. Greit for dere?"
"Det hadde vært flott å kjøre den."
Jeg sa: "Det er umulig å sykle på den slik den er."
Det er som en Jimmy Hendrix-låt,
en god låt du ikke har hørt før, der du tenker:
"Jeg husker at jeg så den." Jeg tenkte: "Jøss, den er spesiell."
Det er en kul greie. Kan ikke beskrive det.
Bortsett fra det, ser den ut som en dragsykkel-chopper.
Jeg tenkte: "For en utrolig sak, jeg vil kjøre den. La oss gjøre det."
Jeg tror alle støttet det.
Jeg er sikker på at folk vil bli forbanna, men...
4Q KONDISJONERING OAKLAND I CALIFORNIA
Dette var en wide glide som hadde stått ute i været i 30 år.
Jeg ville bytte til springer,
men sykkelen din er perfekt for det.
-Vi river den fra hverandre. -Den er frossen.
-Frossen. Ja. -Ja.
-Å, ja. -Å, ja.
Vi lager Tors hammer.
Se på dette.
Fy fader.
Ja.
Dette er forgaffelen, men den har stått ute så lenge
at den har...
Jeg henger opp denne. Vet ikke om vi kan se inn der.
Jason vasker gulvet. Det er en bra mann.
Vet du hva mer han rengjør? Greia i bunnen av vasken.
Den lille silen. Det første jeg la merke til ved ham.
Han lagde te og renset silen.
-Oppfostret av en kvinne. -Jeg fridde til ham, men han sa nei.
-Så covid-19 skjedde. -Ja.
Jeg kunne ikke være med deg. Vi hadde en ramme.
'39 med en '40-motor, vi lager en 4Q-sykkel.
-Ja. 44Q. -44Q.
Vi har et helt design for den, og den blir forniklet.
Det som skjedde, var at jeg tok ut motoren
eller for å bruke til noe annet for deg.
Du tok med 4D-motoren,
og da jeg tok motoren ut av rammen, så jeg noen skader.
De gamle rammene fikk mye juling. Jeg sendte den til en fyr. Den beste.
Covid kom, og seks måneder ble til halvannet år.
Fyren hadde noen uheldige omstendigheter,
og så tenkte jeg: "Prosjektet vårt er over."
Her om dagen så jeg på min sykkel.
Jeg tenkte: "Denne rammen er perfekt. Ta hele sykkelen min fra hverandre."
-Gi deg rammen. -Ja.
Og gjør prosjektet på nytt i en ny stil.
Vi brukte fornikling med fin lakk.
Og nå skal vi lage den beste Bay Area-crusten.
Dette må gå, la oss gå plukke
fra den fantastiske samlingen av ting som du har.
Bygg dette syke, i din stil, kanskje Friscoen.
La meg hente noen skjermer. Jeg går opp på stigen og sier fra.
-Absolutt. -Ok.
Jeg har et skjermproblem, bare så du vet det.
Denne... Kanskje vi kan lage den rosa med en stripe?
-Den gylne, stripen der. -Med gullperlen.
Ta en gullperle nedover toppen.
Jeg elsker å gjøre blå ting rosa.
-Jeg skal ikke lyve for deg. -Ja. Du hater blått.
-Sånn, kompis. -Det er fader meg vakkert.
Vi stopper der, for jeg vil ikke skjemme ut
noen andres skjerm-samling. Skjønner du hva jeg mener?
Dette blir en større guttesykkel.
Jeg skal lage noe litt lengre til deg.
Dette er en tank som jeg tester lakkfarger på
for å se hvordan de sprayer ut, så det vil ikke se ut som dette.
Og så elsker du den Frisco-monterte, sporty tanken.
Å, ja.
Noe av det beste med dette programmet,
er å få besøke mange håndverkeres og kunstneres atelierer
og være i den verdenen de har skapt, det de er inspirert av.
Jeg får skape noe sammen med dem, og de fantastiske øyeblikkene hvor...
Man klyper seg selv og tenker: "Jeg bygger en 4Q med Max,
helt utrolig."
Hvis jeg dør sånn, ta vare på Rachel.
-Jøss! -Å, ja.
-Når jeg først er her oppe... -Ja?
-Velg en primær. Hvilken som helst. -Ta Crusty Rusty.
-Denne fyren, ikke sant? -Her, ja.
Denne fyren?
-Ja, den, ja. -Bror.
Hva er det de sier? Pièce de résistance?
-Opp på skuldrene mine. -En, to...
-Salsa! -Greit.
Jeg vil ha det en dag, det må være så kult
å komme hit og si: "Hva med denne?"
Den er så fin.
Det er flott å være i butikken hans og plukke alle disse små delene.
Og den finner sin sjel og sitt liv.
Noen du ser opp til og som inspirerer deg,
og dere skal skape sykkelen sammen.
Jeg føler meg velsignet som får gjøre dette.
-Kult? -Superkult.
-Greit. 44Q. -Ja vel, sett i gang.
La oss lakke.
Max' stil satte i gang så mange ting i samfunnet vårt.
Når man vokser opp med skating får man på en måte et blikk
som er noe helt eget, og det ser jeg i arbeidet hans,
og jeg elsker at han bruker det i arbeidet.
Lakkeringen hans er utrolig, og du kan stirre på den,
den er så dyp.
Jeg beundrer for det første å se ham lakkere,
og for det andre, det ferdige produktet.
Han lærer meg å lakkere, en fantastisk opplevelse
å sitte ved siden av noen som er en mester i det.
Med Max kan du se lidenskapen og kjærligheten til håndverket hans.
Han er så jævla kul.
Disse menneskene som kommer inn i livet ditt og åpner sinnet ditt.
De er en refleksjon av det du ønsker å være,
og Jeremiah og Max har det.
Det er merkelig å bli starstruck
når du møter skuespillere og ditt og datt,
jeg tenkte: "Jeg ble starstruck da jeg møtte dem."
Første gang jeg møtte Max, var tidlig i bloggens dager,
og jeg så ham i Dice Magazine, jeg tror det var i 2005.
Jeg var forelsket i stilen og lakkeringen hans.
Han er veldig kreativ.
Han var en skater,
og ikke bare en vanlig skater, han var fantastisk.
Han skatet med John Cardiel, dro på skateturer i andre deler...
"Han bygger ikke bare sykler. Han er en tøffing, og han er ekte.
Denne fyren er så ekte som det går an."
Det første jeg så av Jeremiah, var på YouTube,
og det var da han kickstartet en sykkel.
Han hadde Vans på seg, og han hadde shorts.
Men ut fra måten han beveget seg på, tenkte jeg: "Han skater."
Jeg har stor respekt for ham.
Fordi han har lyktes i skateboardverdenen,
som er... Det er vanskelig, ikke sant?
Jeg var skater, og er det enda.
Vi kan aldri gi opp skating. Jeg er ikke som før,
men jeg ser på Max, han er seks år eldre enn meg,
og han kjører fortsatt sine frontside airs, men han er rågod.
Det som gjør Max så spesiell,
er at han er en pioner i betydningen av stilen,
og at han viderefører en stil fra 60-tallet som ingen andre har.
Og han lever det virkelig.
Han er en kunstner tvers igjennom, og mitt forhold til ham
er drevet av vår kjærlighet til skateboarding.
Og at han virkelig bringer den piffen til motorsykler.
Jeremiah, han hadde bedt meg om å lakkere noe.
Jeg ba ham lakkere en bensintank.
Og han nølte ikke, han...
Fra første gang jeg begynte å snakke med Max,
alle har hatt tøffe vennskap, men jeg og Max...
Jeremiah begynte med choppere etter meg.
Og han startet Love Cycles.
Det var ikke mange av oss da som var under 40 år.
Og den første sykkelen hans var kul. Han gjorde en god jobb.
Og jeg la merke til det, og så ble vi fans av hverandre.
Så møttes vi på et show,
og vi har wrestlet mot hverandre på hvert eneste show siden,
og jeg tror jeg har tapt hver eneste kamp.
Ja, jeg ringer ham mer enn han ringer meg, for...
Klokka 23:00, tenker jeg: "Jeg må snakke med ham."
-Han sier: "Snakkes i morgen." -Han sender meg selfier uten skjorte.
Han sender meg selfies hele tiden.
Og så kødder jeg med ham og sier: "Nok en søt selfie fra Jeremiah."
Og han slutter aldri.
Han er veldig gammeldags, han elsker familiene sine.
Han elsker å være håndverker, og han er en ren sjel.
Det er forankret i tittelen "Love Cycles". Den gjør alt.
Det er veldig inspirerende. Han er en fantastisk familiefar.
Max er en skater og et fantastisk menneske.
Vi har kjørt motorsykler på den andre siden av kloden,
og vi har fått møte noen av de kuleste menneskene.
Og blitt virkelig gode venner. Det er et vennskap.
Jeg elsker den fyren, skjønner du? Jeg kan banke ham i wrestling.
Kjøpte denne brannskadde sykkelen og restaurerte den,
og den endte opp på museet i Milwaukee.
Og jeg tok den ut av museet et par måneder før tiden for å kjøre.
Jeg begynte å bli god til å bygge motorer på den tiden.
Jeg var så nerdet ut av ytelse, og jeg ville bygge alt
og jeg ville bygge den raskeste, kraftigste sykkelen jeg kunne.
Og jeg brydde meg ikke om konsekvensene av å kjøre i 200
ned Grand Avenue klokken to om natten, helt alene,
eller å dra ut i ørkenen ved Joshua Tree og kjøre så fort.
Jeg kunne ikke innse hvor dum jeg var,
fordi jeg var så oppslukt av denne mekaniske tingen
at det var som et narkotikum.
Jo mer jeg gasset, jo mer ville jeg gjøre det.
Og den dagen på stranden, sa min gode venn Benji:
"Du har alt slått den raskeste fyren, bare vent til i morgen."
Jeg ringte Mona og sa jeg hadde slått den raskeste fyren,
og to minutter etter det, var jeg... Jeg var ferdig.
Jeg kunne ikke forutse farene som var forbundet med det jeg gjorde.
Jeg følte meg uovervinnelig på denne sykkelen
som jeg hadde bygget fra ingenting, og den var så kraftig.
Min manglende erfaring med å kjøre på sand, og egoet mitt,
eller du kan bare si drivkraft.
Jeg tenkte ikke på Mona og på Angus, Paloma og Jonas.
Alle jeg var sammen med, var det bare Jeremiah
og hvor fort jeg kunne kjøre. Og det spilte ingen rolle.
Og i et par år etter ulykken, kunne jeg ikke bli begeistret.
Jeg hadde alle disse tomme lerretene foran meg,
og jeg kunne ikke røre noen av dem. Det var ikke sykkelen som gjorde det.
Det var jeg som tok denne sykkelen og nesten tok livet av meg.
Det var det vanskeligste, å miste full bruk av hånden.
Var så sta, jeg kunne gjøre alt. Trengte ikke høre på legen,
selv etter et krasj,
kunne jeg ikke våkne og si til meg selv: "Stopp."
Bare fokuser på øyeblikket på det som er her og nå,
én dag om gangen.
Ulykken var det som bestemte om jeg skulle fortsette med dette.
Og Mona ville støtte meg. Vet ikke hvordan hun holder ut med meg.
Familien min har vært mitt viktigste holdepunkt.
Og selv om jeg mistet grepet,
var de alltid der for meg når jeg ikke kunne skjønne det.
Det er å overvinne disse mentale hindringene.
Depresjon er en forskrudd greie, skjønner du?
Jeg tror Jason kom og trodde på det vi holdt på med.
Og jeg har lagt merke til at det siste året
har Jeremiah blitt inspirert til å bygge en chopper igjen.
Jeg kunne ikke prøve å leve i fremtiden,
jeg måtte fokusere hver dag, jeg sliter enda med det.
Men når jeg gjør det og kan fokusere på én dag av gangen,
føler jeg at livet er så flytende.
Jeg har alle disse ideene og blanke lerreter foran meg.
Jeg skal bygge noe jeg kan bruke all min kreativitet på,
uten å tenke på hva andre tenker,
eller hvem jeg må bygge det til, eller en tidslinje.
Det er bekreftende når noen har gjort noen kule ting med livet sitt
har sagt: "Hei, jeg tror på deg, la oss gjøre dette."
Og jeg føler at Jeremiah er bekreftet igjen.
Og han er klar til å bygge noen tøffe greier med Jason.
Å komme over hindringer,
for folk som sliter eller går gjennom en depresjon...
og jeg var her inne i slutten av forrige uke,
og jeg kom inn, og jeg hadde bunnen
av en motor jeg hadde jobbet med det siste året.
Det passet sammen som om det var en dans.
All kunnskapen min kom tilbake. Hvordan jeg skulle tilpasse det.
Jeg husket hvordan jeg skulle få den til å danse igjen.
Og livet er bra. Livet er fantastisk.
Når det gjelder sykler, vil jeg fortsette å skape.
Uansett hva det er.
Uansett hva det er, aldri slutt å bruke
den delen av hjernen din der du ønsker å skape noe.
-Merke. -Takk.
-Greit. -Ok.
Det har latt vente på seg.
Slutten av 60-tallet, Dean Lanza, fantastisk kunstner og lakkerer.
Min første utstillingssykkel.
Vis meg, kompis.
Vi tok pannen og satte inn en fra 1936. Forniklet dobbeltforgasser.
Fy fader! Bror. Jeremiah.
Se på det. Jøss, kompis.
Å sette motoren som jeg verdsetter og elsker mest,
sette den inn der, forniklet dobbeltforgasser.
-Start, mann. La meg høre den. -Greit.
Se på det, baby!
Det var vanvittig. Det er så vakkert. Det er så komplekst og komplisert.
Se på den lakken, George.
1968. Motorsyklenes Jimmy Hendrix.
Dean Lanzas fantastiske monument,
og jeg ville sette en forniklet gærning der.
Det er en '36, merkeligere blir det ikke. Og den er vakker.
Vi tar en tur i morgen, for vi har mistet solen,
men i morgen blir en flott dag.
Det er virkelig vakkert å se Jeremiah,
for den sykkelen er et kapittel i vårt forhold.
Det var et kapittel i livet hans.
Hvem skulle trodd at denne sykkelen ville tvinge oss
gjennom disse tidene som var ekstremt vanskelig for ham.
Se på det. Seks '36ere, kompis. Jeg sa jo det.
Som hjertet ditt slår, ingenting stopper det.
Når jeg blir kreativ igjen, og satte den bunnen sammen,
føler jeg at neste steg er at jeg kan lage en ryggstøtte
og lage denne råkule ryggstøtten og disse rørene.
Og jeg bare så det hele flyte med lukkede øyne.
Dette var en respekt for historien,
og Dean Lanza er utrolig.
Og jeg tror Quicksilver kom inn i livet mitt,
og alt falt på plass,
og universet kom sammen for denne sykkelen.
Jeg ville gjøre noe spesielt med Jeremiah,
men sannheten er at Jeremiah og Max sammen
var veldig viktig for at alt skulle gå i hop.
Jeremiah gikk gjennom en tung tid,
og det som skjedde i livene våre og hva som måtte skje,
bidro til å få en av mine beste venner ut av et hull.
Det er den historien
som har rørt meg mest i hele serien,
på grunn av bakgrunnshistorien om hva som har skjedd
med to av mine gode venner.
Det er begrenset hva du kan gjøre for vennene dine.
Han måtte komme ut av skallet og finne det,
og jeg føler at denne sykkelen fikk den lille biten tilbake.
Fikk ham i gang igjen og fikk i gang inspirasjonen hans,
og han har fått motivasjonen tilbake.
Og det det egentlig var, var å redde en venn.
Å stille opp for en venn.
Det var det rette å få ham tilbake til håndverket.
Jeg takker alle som bidro til at Quicksilver ble til,
fordi det var så viktig for at en av vennene mine skulle overleve.
Dette er en overlevelsessykkel, og det er derfor vi går gjennom det.
Tror du det er det lengste den har blitt kjørt?
På en ekte vei, ja, det er...
Dean Lanza tok den ut på banen et par ganger,
men ikke så langt som å kjøre 30 km på den.
Den var ment å være en utstillingssykkel.
-Jeg kom for sent. -Hvordan går det der bak?
Vent. Ja.
Ok, Jeri, jeg trenger din hjelp her, bror.
Å, jøss.
-Herregud. Den ser enorm ut. -Jeg vet det, jeg er bitteliten.
Sånn, ja.
-Ja? -Ja, akkurat der.
-Bror. -Å, jøss. Ja.
-Mistet nesten en tommel i prosessen. -Å, jøss. Fy søren.
Jeg laget alt i stor størrelse, som giret.
-Her er den. -Brems.
Hvor er... Den skal til... Den skal til England, baby.
Helt utrolig.
-La oss se deg starte den. -La oss gjøre det. Jøss.
-Greit. Så... -Start den.
Bror!
Jeg har en storgutt-sykkel, jeg skal drepe klapperslanger.
-Det er ingen nøkkel, sant? -Ingen nøkkel. Jorden til Magneto.
-Å, jøss. -Aldri sett en sykkel starte så lett.
-Er det sant? -Ja. Veldig bra.
-Ja? -Ja.
Det er på tide, den fungerer perfekt. Alt er i orden. Klar til bruk.
Tre intense uker.
Ja, det er det vakre med denne historien.
Vi planla å gjøre noe annet, og så ble det akkurat dette,
ved å lytte til våre kjære, og ved å stole på universet.
I siste liten, jeg drar om halvannen uke,
-og det er perfekt. -Å, ja.
Min gamle venn, det forhjulet jeg hadde fått,
-det var perfekt. -Ja.
Bremsepedalen er hul på innsiden slik at den er lett,
og den smekker raskt tilbake.
Det er gamle bordbenender.
-Sjukt. -Til vårt hvite og svarte tema.
Jeg har forlenget giret, så den store foten din får plass.
Alt er større. Så...
-Så én opp, pang, pang, pang. -Ja, GP-stil, racersykkel-stil.
Det står på bensinlokket, hvis du er i tvil.
Når du tviler: "Hva var det igjen? Én opp, tre?"
-Én opp, tre ned. -Én opp, tre ned.
Det er vakkert, elsker disse to ulike fargene også.
-Ja. -Gleder meg til å kjøre den.
Så sjekk det ut. Vi har seks '36-ere.
Alle av oss kommer til å kjøre '36-ere, choppere.
Ja, vi skal gjøre det i morgen.
44Q-sykkel.
Med Knuckleheads, elsker jeg utseendet,
det estetiske ved dem, og det er lyden.
1936 var det første året.
Det er ikke den beste Knucklehead, men den første.
Og det var den som jeg som liten tenkte:
"Det er den jeg alltid har ønsket meg."
Det er en veldig unik motor. Og de er så sjeldne.
Det er den vakreste motoren i verden for meg.
Dette vil slite deg ut,
fordi folk prøver å kritisere arbeidet ditt.
Den greia med folk, at de elsker deg når du er nede?
Jeremiah og jeg møtte mye av det i chopper-greia,
hvor folk liksom ventet på at du skulle mislykkes.
Vi er ikke på toppen, men vi gjør det bra.
Og å ha Jason på vår side, gjorde ikke saken bedre.
Det er laget memes som gjør narr av oss,
sånt tull, fordi vi bygde sykler til Jason.
En fyr som hadde midler til å støtte håndverket vårt.
Det er et flott sted ute i ørkenen,
så det var kult å ta med Jeremiah og Max
til mitt område, det er på en måte der jeg vokste opp.
Jeg følte mammas hus var i J-tree.
Et av de kuleste øyeblikkene, for jeg har aldri kjørt
med Jeremiah og Max samtidig.
Hvor lenge er det siden alle var sammen?
-Aldri. -Aldri.
Det er helt sprøtt.
-Er ikke det sprøtt? -Ja, dette er første gang.
-Det er vanvittig. -Ja, det er rart.
Vi snakker, jeg er med Jeremiah, vi ringer Max, og motsatt.
Og det har pågått i 11 år nå.
Og vi har aldri møttes.
Jeg må si deg dette, å lage dette showet
har vært det vanskeligste av alt vi har filmet.
Hele drømmen om å kunne ha seks '36-choppere på veien,
er en av disse merkelige tingene som var i hodet mitt,
og Jeremiah sa: "Nei, du kan ikke gjøre det",
og jeg sa: "Vi gjør det."
Følelsen av å bringe dem sammen,
har jeg aldri sett før.
Selv når jeg snakker med veteranene, sier de: "Det skjer ikke."
Min stil er eklektisk. "Det er vårt verk, litt Picasso.
Jeg setter pris på disse. Jeg får kjøre dette kunstverket."
Men jeg har alltid sagt at vi får kjøre kunstverket vårt i byen.
Og du er en drittsekk om du har et maleri utenfor bilen
og sier: "Jeg har malt dette, se på dette, se på meg."
Det er nesten som terapi. Derfor skjedde helingen
ved å bygge de syklene.
Og den største var Jeremiah,
jeg har laget dokumentarer om ham.
Vi har bygget så mange sykler, jeg har filmet så mye,
og Jeremiah har vokst mye det siste året.
Quicksilver har vært virkelig vakkert
å se deg gjøre ferdig, og ansiktet ditt da du startet den,
den gnisten skjedde igjen.
Og å se deg her og hvor frisk du er,
jeg tenkte: "Det er..." Jeg er veldig stolt av deg.
Ja.
Quicksilver var... Det var vanskelig. Og da den dukket opp i huset...
og du sa: "Vi skal endre den",
og jeg sa: "Jeg kan ikke endre den." Jeg sa: "Ok, jeg kan gjøre det",
og jeg hadde lagt ned verkstedet,
og jeg hadde mistet kjærligheten til sykler.
Det toppet seg halvannet år senere...
Du må gjøre det.
Og de månedene som ledet opp til det var...
Jeg hadde slitt, og jeg hadde sluttet å drikke,
og jeg gikk inn i verkstedet og satt der. Jeg kunne ikke...
Jeg kunne ikke elske det jeg elsket, Skjønner du?
Hvordan skal jeg bygge denne motoren
til den råeste chopperen på planeten?
Jeg har ikke ferdighetene nå.
Og jeg ringte Max: "Hva.."
"Bare gjør det og begynn." Og jeg sa: "Ok. Jeg kan ta sykkelen.
Jeg kan fikse og balansere,
jeg kan fikse kassen, jeg kan bore dette opp."
Alt gikk på skinner, skjønner du?
Og det gikk så perfekt, og jeg tenkte:
"Det er ikke sånn det går. Det er ikke slik det skjer."
Og den dagen, den morgenen, gikk jeg og hentet Mona og sa:
"Jeg tror den kommer til å starte." Og pang! Den starter.
Jeg kunne ikke tro det. Jeg hadde aldri bygget en Knucklehead
med vippearmer og alt eksponert,
og ingen olje til topplokket. Og den gikk. Det var som...
Jeg ble på en måte gjenfødt igjen, og jeg skal bygge en chopper igjen,
"Max, kan du lakkere den?"
-Jeg vil gjøre det. -Ja.
Men ta det rolig og lytt til tegnene.
For de er viktige, ikke sant?
-Godt å ha deg tilbake. -Og du har...
Jeg elsker motorsykler. Og jeg elsker dere. Og jeg er...
Jeg er beæret over å ta Quicksilver. Håper jeg ytte den rettferdighet.
-Det er fantastisk. -Takk, Jason.
-Ja. -Det har vært en reise.
Og jeg ville ikke vært her uten deg.
Å snakke med en av mine beste venner om hva han går gjennom,
det var som om jeg ble rørt. Og det er den virkelige magien.
Det er jeg glad for. Jeg var bevisst på å fange øyeblikket.
Vi måtte begge to si: "Ta deg sammen, for faen.
Gjør det du er født til å gjøre. Noen bryr seg.
Og du skal vise mange mennesker. La oss gjøre det.
Spenn deg fast, så drar vi."
Mest av alt, ville vi ikke skuffe deg.
Ånden til disse to syklene er virkelig...
virkningsfull for alle tre.
Vennskapet og det å si: "Dette forener oss."
Vi har snakket om det lenge, og nå skjer det.
Vi sitter under treet og snakker om sånt
og vet hva vi alle har vært gjennom.
Jeg er glad i dere. Og jeg har lært mye.
-Takk. -Glad i deg, bror.
Jeg vet det. La oss kjøre sykler.
Det er ganske kult hvor helbredende hele prosessen var.
Det var den mest intense terapitimen jeg har vært gjennom.
-Den var god. -Pokker heller.
Kjører med seks '36-ere ved daggry, alle personlige, noen overlevende,
det var vakkert,
og det kom fra to venner som sa:
"Det er umulig. Umulig." Jeg sa: "Det vil jeg gjerne se."
Det var gøy å kunne drømme om det
og at alle vennene dine bygde dem.
Og å tilpasse dem, da går dine villeste drømmer i oppfyllelse,
så det var derfor seks '36-ere kom ut av det.
Det var noe helt spesielt.
Det tar lang tid for noen av oss å trives i egen kropp
og å tro på den vi er. Og det har vært vår reise.
Jeg står albue mot albue, vi er som en død mann som maler,
Vi berører hverandre bokstavelig talt.
Styret mitt treffer Max', og vi kjører i toppfart.
Solen går opp, jeg er så nær, jeg kan holde i dem.
Det føltes som om vi var i et maleri.
Om 100 år, vil det finnes motorsykler?
De er så vakre, og jeg vet hvor mye moro de byr på
og hva de har vært gjennom, de maskinene, krig,
gode tider, dårlige tider. Jeg elsker historien.
Den er pakket inn i dem.
Jeg håper flere mennesker kan senke farten og nyte det.
Disse maskinene er veldig enkle.
Bare det å være på veien, universet man er forbundet gjennom,
denne maskinen, og du kjører rett ved siden av en av vennene dine.
Jeg er helt og holdent...
bare en omstreifer, en vagabond, og jeg elsker å bevege meg.
Det er slik jeg beveger meg gjennom livet.