Jag har saknat dig.
-Hej. Jag har saknat dig. -Jag har saknat dig.
-Herregud. -Han gillar inte det.
-Nej. -Inte?
Brorsan, den är grym. Det är en JD Knucklehead Chief.
-Indian, ja. -JD Knucklehead Indian Chief.
Det är ett bra namn, grabben. Knucklehead-bossen. Wow!
Det är ett speciellt ögonblick för jag har alltid velat ha 36:or.
Detta är anledningen.
När jag först såg den här hojen ville jag ha en 36:a,
och jag sa till Jeremiah att jag ville ha sex 36:or.
-Skitsnack. -Och Jeremiah sa:
"Det är omöjligt. Det går inte.
Jag har bara sett ett par." Så mitt mål har varit sex 36:or.
Bara för att jävlas med min brorsa.
Jag tror att bakgrunden till sex 36:or är...
Det kom till mig för att...
Förmodligen för att Jeremiah snackade om att det var omöjligt.
Han har aldrig sett sex 36:or.
Att hitta sex 36:or så här snabbt och göra den sortens motorcyklar...
Det är Knuckleheads första år.
Jag är besatt av Knucklehead-motorn.
Man kan kalla det ett problem, särskilt de från 1936.
De är mer sällsynta än heliga graalen.
Jag ska göra nåt som aldrig har gjorts.
Få ut sex av dessa historiska Knuckleheads
på vägen tillsammans med vänner, på en episk åktur.
De första fyra har jag redan byggt med otroliga hantverkare,
som Big Scott Stopnik och Cycle Zombies-teamet.
Nu ber jag Jeremiah och Max att följa med på resan
och bygga motorcykel fem och sex.
Jag älskar Knuckleheads.
Men Knuckleheads är inte lika lätta att få tag på
som de var för 15 år sedan.
De delar vi hittar nu har förstörts.
Jag älskar att fixa något
som var helt trasigt och sätta ihop det igen.
Jeremiah är helt jävla otrolig. Han gör allt.
Han kan allt. Vissa fokuserar på stil,
vissa bygger om varje del, vissa gör allt.
Jeremiah gör allt.
Grejen med gamla motorer är...
Eller gamla saker, det är inte nytt,
vi lagar det, men den måste köras in.
Det här är en mekanisk varelse. Och alla dessa saker...
Som lederna i kroppen, allt måste värmas upp
och jag vet inte, för när en motor återföds
efter att ha byggts om, endast folk som bygger vet detta,
men varje del ska passa, ha rätt storlek, och allt måste få hitta
sin plats, där det vill leva och verka,
som en idrottsman.
Och om du inte tar den tiden att köra in dem...
Vissa säger: "Jag bygger en motor och kör iväg."
Okej, mer makt åt dig.
Han har öppnat en värld för mig som jag inte visste nåt om.
Våra familjer står varandra nära. Jag älskar dem så mycket,
och vi har gjort mycket för varandra.
Vi försöker hjälpa varandra med karriären och annat.
Han är som en lillebror för mig. Jag älskar att jävlas med honom.
Det här är min äldsta höna. Det här är Jule. Hon är sju år.
Hon är lite sliten, men hon är vår äldsta flicka.
-Hon är som mina motorcyklar. -Lite slitna.
Lite sliten och har mycket personlighet.
Grejen med att bygga en chopper är
att det är en tom duk, du gör vad du vill.
Du kan antingen tillverka varenda del,
eller så kan du sätta ihop vad du har och göra den till din egen.
Ja, jag vet. Allt är äkta.
-Wow. -Ja.
-Vilket fantastiskt utrymme. -Ja.
Min första ramp började här och gick dit.
-Nu är det ett rum. -Du hade en 3,7 meters ramp.
Ja, jag hade en vertramp här. Och mamma var helt okej med det.
Jag växte upp med att åka skateboard inne i en lagerlokal.
På en ramp som mamma lät mig bygga inne i huset.
Jag var ensam eller med hennes kille och skejtade sex, sju dagar i veckan.
-Den var byggd rakt mot väggen. -Vägg till vägg. Faktum är...
-Du träffar takbjälkarna. -Det gjorde jag.
Ser du hur den är utskuren? Jag gjorde det för den var i vägen.
Man måste flyga över den, vilket var 1,8 meter upp.
Max bär med sig den här känslan, allt han rör vid.
Hans stil inom skateboarding imponerar på mig,
vad han kan göra och har tillfört i motorcykelbranschen.
Hans rena linjer, hans lackering.
När jag såg den första 4Q-hojen tänkte jag: "Vad är det här?
Han har förändrat allt. Den här killen är helt otrolig."
Som skateboardåkare lär man sig att misslyckande är okej,
för man misslyckas flera gånger för att lära sig något.
Min första motorcykel, jag skäms inte över den,
men jag ser massor av brister.
Det är grejen med skateboardåkare, de blir bra fotografer.
Många åkare är fantastiska fotografer,
eftersom åkare talar detta främmande språk.
De tittar på en trappa eller en ramp,
och tänker: "Kolla in det. Det är galet!"
Då vill man filma det, och att det ska se bra ut.
Jag vet att det överförs till detta. Man tittar på linjerna...
Ibland byter man bakhjulet på en motorcykel
och man tänker: "Där har vi det! Äntligen."
I två månader har man frågat sig:
"Vad är det för fel på den här?" Det var bara hjulet eller storleken.
16 jämfört med 18, och pang. Där satt den.
Max banade definitivt sin egen väg inom skateboardåkning
och jag kan relatera till det som åkare när jag växte upp,
för det gav mig det där ögat.
Men aldrig på hans nivå.
Det är inspirerande att se
hur han har överfört det till sin konstform nu.
Då så. Här är vårt nästa projekt.
Det är den... femte 36:an.
-Det ser så ut. -Det här är nummer fem.
Jag vill slänga in den i något som är ganska häftigt.
-Ännu en gammal hoj? -Det är inte ännu en gammal hoj.
Det var en orörd, vacker motorcykel, men inte från 1966.
Så historien är att jag köpte den, det är en showbike.
Jag bad om tillåtelse. Jag sa: "Om jag köper den här,
är det okej om jag tar bort den här motorn?"
Jag älskar showbikes. Du vet. Jag älskar dem, men vill köra dem.
Du har en överlevare?
Ja, personen som gjorde den var målare. Han var fantastisk.
En fantastisk showbike från 60-talet.
Okej, jag vill se den.
Quicksilver är en berömd motorcykel. Jag ser det hela tiden.
Det var läskigt, för jag tänkte: "Det här är vanhelgande."
Jag har tillstånd. Säg inte: "Du kan inte göra det."
-Du mixtrar med ett original. -Inte originalmotorn. Så här är det.
Motorn är massiv, den bränner arslet av dig.
Den ska bara visas upp. Jag skulle hellre köra den.
Och om vi gör 36:or, frågar jag om vi kan ta den här,
och sätta den där, okej?
Vi tar den till Jeremiah, sätter ihop allt,
överraskar Jeremiah, och han... Det här är en väldigt berömd hoj.
Quicksilver byggdes av en kille, Dean Lanza, som var en...
Han har en cool lista med choppers, och de blev samlarobjekt.
-Okej, jag rullar fram den. Okej? -Okej.
-Tro mig. Titta inte. -Jag tittar inte. Jag vänder mig om.
-Blunda. -Jag blundar, jag har vänt mig om.
Den ser ut som en dragbike, men det är en chopper.
Och allt är formgjutet så att det ser ut som en enda del.
Som dess namn antyder ser det ut som en snabb silversak.
-Är du redo? -Okej.
Du driver?
En Quicksilver, baby.
Herregud, den motorcykelns historia är galen.
Första gången jag såg Quicksilver var jag helt tagen.
Dean Lanza byggde Quicksilver i slutet av 1960-talet.
Och det är hans mest unika skapelse. Det var en revolutionerande design,
och tog plats i motorcykelfolklore som chopperns farfar.
Mycket har skrivits om den. Den är vacker, det är en pan.
Det är världens grymmaste showbike. Den är så smidig.
Jag vill inte ta något från den.
Den är vacker, vanhelgande, men det är inte den riktiga motorn.
Inte originalet.
-Och det är en chopper. -Det stämmer.
Bara att kunna säga:
"Titta vad jag har, brorsan. Vi gör något med den."
Och han blir uppjagad. "Vad gör du? Det går inte."
"Det är inte originalmotorn." Och han säger: "Jag antar... Inte?"
Det var den mannens dröm.
Jag tänkte: "Vi ändrar den. Den ska inte bli svart."
-Ja, vi gör det. -Ja, eller hur?
-Nu gör vi det. -Okej, baby.
-Vi gör det. -Men titta... 36.
En Knuckle från 1936 i den?
En av 36:orna. Vi ska ta...
en historisk motorcykel, den lacken, vad den är känd för.
Men jag vill köra den. När jag köper dessa motorcyklar,
vill jag inte ha dem i ett museum. Jag vill köra, fota, filma...
Jag menar... Livet är kort. Jag vill göra det här.
Brorsan, den är grym. Den femte. Den femte 36:an.
Dean Lanza, killen som byggde den. Man kan bara se...
Jag har tillverkat bensintankar och skärmar från grunden,
och att se hans tillverkning och hans målarkunskaper, och...
När jag såg den motorcykeln... Jag har sett den i åratal,
men jag har aldrig fått ägna timme
efter timme åt att titta på en skapelse
som skapades för 50 år sedan.
"Okej, vi tar hojen, sätter en Knuckle i den.
Det passar med vad vi gör. Är det okej för er?"
"Ja, det är grymt om vi kan köra den."
Jag sa: "Det är omöjligt att köra den som den är."
Det är som en Jimi Hendrix-låt,
en bra låt som du inte hade hört.
Jag minns att jag såg den, och tänkte att den är speciell.
Det är en cool grej. Jag kan inte beskriva det...
på något annat sätt. Den ser ut som en dragbike-chopper.
Jag tänkte: "Den är otrolig, jag vill köra den. Nu gör vi det."
Alla backar mig nog.
Vissa blir nog förbannade, men...
Det var en Wide Glide som stod utomhus i 30 år.
Jag ville byta till en Springer, men hojen vi gör till dig är perfekt.
-Vi ska ta isär den. Fixa till den. -Den är frusen.
-Fryst till skit. -Ja.
-Så ja. -Ja.
Vi tillverkar Tors hammare.
Titta på det här.
Herrejävlar.
Ja.
Det här är framgaffeln, men den stod ute så länge.
Allt som finns här i...
Det ställde till det för oss. Ser ni?
Jason städar golvet. Det är en bra man.
Vet ni vad han rengör? Saken i botten av diskhon.
Den lilla silen. Det första jag lade märke till.
Han gjorde te, och han rengjorde silen.
-Uppfostrad av en kvinna. -Han sa nej när jag friade.
-Så, i princip... COVID hände. -Ja.
Jag kunde inte träffa dig. Vi hade en ram.
39 med en 40-motor, vi ska göra en 4Q-hoj.
-Ja. 44Q. -44Q.
Vi hade en hel design, och den skulle nickelpläteras.
Det som hände var att jag tog ut motorn,
för att använda den till något annat.
Du tog med 40-motorn
och när jag tog ut motorn upptäckte jag några skador.
De gamla ramarna tog skada. Jag skickade den till en grym kille.
COVID händer, och sex månader blev till ett och ett halvt år.
Killen hade några olyckliga omständigheter
och sedan tänkte jag: "Vårt projekt är avslutat."
Häromdagen tittade jag på min hoj och ramen är perfekt.
Jag tar isär hela.
-Ger dig ramen. -Ja.
Och gör om projektet i en annan stil.
Vi gjorde nickelpläterat med fin lack.
Och nu ska vi göra den bästa Bay Area-stilen.
Nu måste vi snarare välja
bland alla fantastiska samlingar som du har.
Bygga en sjuk, vad din stil nu är, kanske Frisco.
Jag tar fram skärmar. Jag går upp på stegen, du säger till.
-Absolut. -Okej.
Jag har lite av ett skärmproblem bara så att du vet.
Den här... Vi kanske kan göra den rosa med... randen?
-Den gyllene. -Med guldpärlan.
Gör guldpärlan på toppen.
Jag älskar att ta blå saker och göra dem rosa.
Ja. Du hatar blått.
Så där, ja. Den är jävligt vacker.
Vi stannar där, för jag vill inte skämma ut
någon annans skärmsamling. Förstår du vad jag menar?
Det här blir en motorcykel för större grabbar.
Jag ska göra den lite längre till dig.
Det här är en tank som jag testar färgnyanser på.
För att se hur de sprutar ut, så att det inte ser ut så här.
Och du älskar den Frisco-monterade sportiga tanken.
Ja.
Något av det bästa med programmet
är att man får besöka hantverkare, konstnärer,
och man får vara i deras värld som de skapat och inspireras av.
Jag får skapa något med dem, och det är underbara stunder där...
Man får nypa sig i armen. "Jag bygger en hoj med Max på 4Q
och kan inte tro det."
Om jag dör nu... ta hand om Rachel.
Så ja.
-Okej, medan jag är här uppe... -Ja?
-Välj en. Vilken som helst. -Ta den rostiga.
-Den här killen? -Här.
Den här killen?
-Ja, den. -Brorsan.
Vad är det man säger? Pièce de résistance?
-Sätt dig på axlarna. -Ett, två.
-Salsa! -Okej.
Jag vill ha detta en dag. Det är coolt
att komma in här och välja.
Det är toppen.
Det är kul att vara i hans verkstad och plocka alla dessa små delar.
Och den hittar sin själ och sitt liv.
Nån som du ser upp till, som inspirerar dig,
och ni skapar motorcykeln tillsammans.
Jag känner mig lyckligt lottad.
-Coolt? -Supercoolt.
-Okej. 44Q. -Okej, vi är igång.
Nu till lacken.
Max stil satte igång så många saker i vår community.
När man åker skateboard får man ett öga
som är helt unikt, och jag ser det i hans arbete
och jag älskar hur han implementerar det i sitt arbete.
Hans lackeringar är otroliga och man kan stirra på dem,
och de är så djupa.
Jag beundrar honom när jag ser honom göra det,
men också slutresultatet.
Han lär mig hur man lackar och det är underbart
att sitta bredvid en mästare.
Med Max kan du se hans passion och kärlek i hans hantverk.
Han är så jävla cool, mannen.
Dessa människor som kommer in i ditt liv och de öppnar ditt sinne.
De är en reflektion av vad du vill vara
och Jeremiah och Max har det.
Det är konstigt. Vissa blir starstruck
när de träffar skådespelare och olika människor.
Jag tänkte: "Jag blev starstruck när jag träffade dem."
Första gången jag träffade Max var i början av bloggens dagar
och jag såg honom i DicE Magazine, jag tror att det var 2005.
Jag var förälskad i hans stil, hans färger.
Han är mycket kreativ.
Att han var en skateboardåkare, inte en vanlig åkare,
han var fantastisk.
Han åkte med John Cardiel, åkte i andra parker.
Han bygger inte bara motorcyklar, han är tuff och han är inte fejk.
Han är så äkta man kan bli.
Det första jag såg av Jeremiah var på YouTube
när han kickstartade en motorcykel.
Han hade Vans och shorts på sig.
Sättet han gick och rörde sig på fick mig att tro att han skejtade.
Jag respekterar den killen väldigt mycket.
För han har lyckats i skateboardvärlden,
vilket är... Det är svårt.
Jag var skateboardåkare, och är fortfarande.
Man ger inte upp det. Jag är inte lika bra,
men jag tittar på Max, och han är sex år äldre
och han gör fortfarande trick och är riktigt grym.
Det som gör Max så speciell
är att han är en pionjär vad gäller stil
och han förevigar en stil från det sena 60-talet som ingen har.
Han lever för det.
Han är en konstnär rakt igenom och min relation till honom
drivs av hans kärlek och min kärlek för skateboardåkning.
Och att han förde med sig sin speciella grej till motorcyklar.
Jeremiah, han hade bett mig att måla något.
Jag bad honom måla en bensintank.
Det fanns ingen tvekan, han...
Från första gången jag började prata med Max...
Jag menar, vänskapsrelationer går upp och ner, men jag och Max...
Jeremiah började med chopper-grejen strax efter mig.
Och han startade Love Cycles.
Det var inte många av oss på den tiden som var under 40 år.
Och hans första motorcykel var cool. Han gjorde ett bra jobb.
Jag lade märke till det, och vi är varandras fans.
Sen sågs vi på en utställning
och vi har brottats varje gång sedan dess,
och jag har nog förlorat varje gång.
Ja, jag ringer honom mer än han ringer mig.
Klockan är 23.00 och jag måste prata med honom.
-Han säger: "Vi hörs imorgon." -Han skickar barbröstade selfies.
Han skickar ständigt selfies.
Och jag jävlas och säger: "Ännu en söt selfie från Jeremiah."
Och han slutar aldrig.
Han är väldigt gammaldags, han älskar familjen.
Han älskar att vara hantverkare, och han är en ren själ.
Det har sin grund i namnet "Love Cycles". Han gör allt.
Det är verkligen inspirerande. Han är en fantastisk familjefader.
Max är en skateboardåkare och en fantastisk människa.
Vi har kunnat åka motorcykel på andra sidan jorden
och vi har fått träffa några av de coolaste människorna.
Och bli riktigt goda vänner. Det är en vänskap.
Jag älskar den killen. Jag klår honom i brottning.
Jag köpte en motorcykel som hade brunnit, restaurerade den
och den hamnade på museet i Milwaukee.
Och jag tog ut den från museet ett par månader tidigt för att tävla.
Då började jag bli bra på att bygga motorer.
Jag var nördig vad gäller prestanda, och jag ville bygga allt
och jag ville bygga den snabbaste, mest kraftfulla motorcykeln.
Och jag brydde mig inte om konsekvenserna av att köra 190 km/h
längs Grand Avenue kl. 02.00 på morgonen helt själv,
eller att åka ut i öknen vid Joshua Tree och köra så fort.
Jag insåg inte hur dum jag var,
för jag var så besatt av den här mekaniska saken
att det var som en drog.
Jag ville ha mer och mer.
Och den där dagen på stranden... sa min gode vän Benji:
"Du har vunnit över den snabbaste killen, vänta tills imorgon."
Jag ringde Mona och sa att jag slagit den snabbaste killen,
och två minuter efter det var jag... Jag var körd.
Jag kunde inte förutse farorna med det jag gjorde.
Jag kände mig oövervinnerlig eftersom jag satt på hojen
som jag hade byggt från ingenting och den var så kraftfull.
Min oerfarenhet av att köra på sand och mitt ego,
eller man kan även säga driv...
Jag tänkte inte på Mona och på Angus, Paloma, Jonas,
alla som jag var med, det var bara Jeremiah,
och hur fort kunde jag åka? Och det spelade ingen roll.
Ett par år efter min olycka kunde jag inte bli taggad längre.
Jag hade alla dessa tomma dukar framför mig,
och jag kunde inte röra dem. Det var inte motorcykelns fel.
Det var jag som tog den och nästan tog livet av mig.
Det var tufft, att förlora rörelseförmåga i handen,
att vara så envis, inte lyssna på läkarna.
Jag vaknade inte, inte ens efter olyckan
kunde jag komma till insikt och säga till mig själv att sluta.
Fokusera bara på vad du har här nu,
en dag i taget.
Olyckan fick mig att tvivla på
om jag skulle fortsätta.
Mona fortsatte stötta mig. Jag vet inte hur hon står ut med mig.
Min familj har varit min främsta grund att stå på.
Och även om jag tappade bort mig själv...
fanns de alltid där för mig när jag inte kunde förstå.
Man måste övervinna dessa mentala hinder.
Depression är en sjuk grej.
Jason kom tillbaka och trodde på vad vi gjorde.
Och jag har märkt att under det senaste året
har Jeremiah inspirerats att bygga en chopper igen.
Jag kunde inte leva i framtiden,
jag behövde fokusera varje dag, och kämpar fortfarande med det,
men när jag kan fokusera på en dag i taget,
känns det som om livet flyter på.
Jag har alla dessa idéer och tomma dukar framför mig.
Jag ska bygga nåt och använda all min kreativitet
och det finns ingen oro kring vad någon tycker,
eller vem jag måste bygga den till, eller en tidslinje.
Det är bekräftande när någon som har gjort coola saker i sitt liv
säger: "Jag tror på dig, vi gör det här."
Och jag känner att Jeremiah känner sig bekräftad igen.
Och han är redo att bygga grymma grejer med Jason.
Att ta sig över det hindret,
för människor som kämpar eller går igenom depression...
Jag var här inne i slutet av förra veckan
och jag kom in och jag hade haft en del
av en motor som jag hade jobbat på under det senaste året.
Det gick ihop som om det var en dans.
All min kunskap kom tillbaka, hur den ska placeras och anpassas,
jag mindes hur man får den att dansa.
Och livet är bra. Livet är fantastiskt.
När det gäller motorcyklar vill jag fortsätta skapa.
Oavsett vad det är.
Oavsett vad det är, sluta aldrig använda den delen av hjärnan
där du vill skapa något.
-Tagning. -Tack.
Okej.
Det har dröjt länge.
Sent 60-tal, Dean Lanza, fantastisk konstnär och målare.
Detta var en showbike, min första.
Visa mig, brorsan.
Vi tog ut motorn och satte i en 1936. Nickelpläterad dubbelförgasare.
Herrejävlar! Brorsan. Jeremiah!
Titta på det här. Wow, brorsan.
Att kunna sätta den motor som jag värnar om och älskar,
sätta in den där, en nickelpläterad dubbelförgasare.
-Starta den, mannen. Låt mig höra. -Okej.
Kolla in det, baby!
Det var helt galet. Den är så vacker. Den är så komplex och komplicerad.
Titta på lacken, George.
1968. Det är motorcyklarnas Jimi Hendrix.
Dean Lanzas fantastiska monument,
och jag ville sätta in en nickelpläterad motor.
Det är en 36:a, oerhört unik. Och den är vacker.
Vi tar den på en åktur imorgon för solen gick ner,
men imorgon kommer att bli en fantastisk dag.
Det är verkligen vackert att se Jeremiah.
Motorcykeln är ett kapitel i vår relation.
Det var ett kapitel i hans liv.
Vem kunde tro att den skulle tvinga oss
att ta oss igenom dessa tider som var extremt tuffa för honom.
Titta. Sex 36:or, kompis. Jag sa ju det. Jag sa det!
Precis som hjärtslag, ingenting stoppar det.
När jag blir kreativ igen, jag sätter ihop motorn,
och nästa steg är att göra ett ryggstöd
och göra en grym tank och rör...
Jag ser allt flöda trots att jag blundar.
Detta var en hyllning till historien, och Dean Lanza är otrolig.
Och jag tror att Quicksilver kom in i mitt liv
och allt föll på plats,
och universum flöt samman för den här hojen.
Jag ville göra nåt speciellt med Jeremiah
men sanningen är den att Jeremiah och Max tillsammans
var viktigt för att det här skulle falla på plats.
Jeremiah hade det tufft,
och vad som hände i våra liv, och vad som behövde hända,
fick upp en av mina bästa vänner på fötter igen.
Det är den mest betydelsefulla berättelsen
som berörde mig mest i serien
på grund av bakgrundshistorien om vad som har hänt
med två av mina riktigt goda vänner.
Man hjälper vänner så gott man kan, men han behövde komma ut ur sitt skal
och jag tror att motorcykeln var det som krävdes.
Den fick honom att komma igång och fick igång hans inspiration
och han har fått tillbaka sin mojo.
Det var egentligen att rädda en vän.
Att finnas där för en vän.
Det var det som fick honom att fokusera på sitt hantverk.
Jag tackar alla som hjälpte till med Quicksilver
för det var en så viktig del för en av mina vänners överlevnad.
Det här är en överlevnadshoj och den tog oss igenom det.
Kan det vara den längsta sträckan den har körts?
På en riktig väg, ja.
Dean Lanza tog den till dragracebanan,
men körde inte 30 km.
Den skulle bara vara en showbike.
Hur går det där bak?
Okej, Jeri, jag behöver din hjälp här, broder.
Jösses!
-Herrejävlar. Den ser enorm ut. -Jag vet, jag känner mig liten.
Nu kör vi. Så där ja.
-Ja? -Ja, precis där.
-Mannen. -Jösses. Ja.
-Jag förlorade nästan en tumme. -Jösses! Jäklar.
Och allt är extra stort, som växelspaken.
-Här har vi den. -Bromsen.
Var är... Den ska till... Den ska till England, baby.
Helt otroligt.
-Vi startar den. -Vi kör. Wow.
-Okej. Då så... -Starta.
-Brorsan! -Jag släcker!
En motorcykel för stora killar!
-Det finns ingen nyckel. -Ingen nyckel. Magneto.
-Jösses. -Det är en lättstartad motorcykel.
-Jaså? -Ja, grabben. Riktigt bra.
-Jaså? -Ja.
Den är helt perfekt.
Allt är som det ska. Den är klar att köra.
Intensiva... intensiva tre veckor.
Ja, det är det vackra med den här historien.
Vi planerade att göra något annat, och så blev det så här
genom att lyssna på våra nära och kära, och lita på universum.
Det var i sista minuten. Jag åker om 1,5 vecka.
-Det är perfekt. -Helt perfekt.
Min gamla ram, det där framhjulet jag hade,
-och det var perfekt. -Ja.
Bromspedalen är ihålig inuti, så att den är lätt
och den studsar snabbt tillbaka. Det är gamla vintage bordsben.
-Grymt. -För att passa vårt vit-svarta tema.
Och jag förlängde växelspaken, så att din stora fot får plats.
Allt är... upp, upp.
-Så en upp, boom, boom, boom. -Ja, GP-stil, racingstil.
Det står på tanklocket, om man är osäker.
Vad var det nu igen? En upp, tre...
-En upp, tre ner. -En upp, tre ner.
Fan, det är fint, jag älskar de två olika färgerna.
Jag ser fram emot att köra imorgon. Vi har sex 36:or.
Alla kommer att köra 36:or, choppers.
Tillsammans. Det gör vi imorgon.
44Q-motorcykel.
Jag älskar Knuckleheads, deras utseende,
estetiken, och framför allt ljudet.
36 var det första året.
Det är inte den bästa Knucklehead, men den första.
Och det var verkligen den som när jag var liten sa:
"Det är den jag alltid velat ha."
Det är en väldigt unik motor. Och de är så sällsynta.
Det är den vackraste motorn i världen enligt mig.
Den här skiten tär på dig
eftersom du har folk som försöker kritisera ditt arbete.
Du vet grejen med människor där de älskar när du är på botten?
Jeremiah och jag upplevde ofta det med chopper-grejen,
där folk typ väntade på att man skulle misslyckas.
Vi är inte i topp, men klarar oss bra.
Och att ha Jason på vår sida hjälpte oss inte med det.
Det finns memes som gör narr av oss,
och fånig skit för att vi byggde hojar åt Jason.
En kille, som kunde hjälpa till att stötta vårt hantverk.
Det är en underbar plats i öknen,
så det var coolt att ta med Jeremiah och Max
till mitt område där jag växte upp,
efter att jag lämnade mammas hus, i J-Tree.
Det var en häftig stund för jag har aldrig fått åka
med Jeremiah och Max på samma gång.
När hängde vi senast?
-Aldrig. -Aldrig.
Det är ju helt galet.
-Är inte det galet? -Ja, det är första gången.
-Det är galet. -Ganska konstigt.
Om jag är hos Jeremiah, ringer vi Max och tvärtom.
Och det har pågått i 11 år nu.
Och vi har aldrig träffats.
Under skapandet av den här serien
var det här det svåraste av alla saker att filma.
Hela drömmen om att ha sex choppers från 1936 på vägarna.
Det är en av dessa konstiga saker som fanns i mitt huvud
och när Jeremiah sa: "Nej, det går inte,"
tänkte jag: "Vi gör det."
Känslan av att föra dem samman, jag har aldrig sett det förr.
Även när jag pratar med de äldre, säger de: "Det händer inte."
Alla har en egen stil, och det här är ett konstverk. Lite Picasso.
Jag uppskattar det. Jag får köra konstverket.
Jag har alltid sagt att vi får köra vårt konstverk runt stan.
Man är en idiot om man har en målning utanför bilen
och ropar: "Jag målade den här! Kolla in mig!"
Det är nästan som terapi, det var läkande att bygga hojarna.
Och framför allt för Jeremiah.
Jag har spelat in dokumentärer om honom.
Vi har byggt många motorcyklar, filmat saker,
och Jeremiah har vuxit mycket under det senaste året.
Vad gäller Quicksilver, så har det varit väldigt vackert
att se dig göra klart den, och se ditt ansikte när du startade den.
Gnistan kom tillbaka.
Att se dig här, och se hur frisk du är...
Det är fan... Jag är väldigt stolt över dig.
Ja.
Quicksilver var en svår en. När den dök upp vid huset...
Du sa: "Vi ska ändra den."
Och jag sa: "Det kan jag inte göra." Och sen: "Okej, jag kan göra det,
jag kan göra det." Och... jag hade stängt min verkstad,
och jag hade tappat kärleken för motorcyklar.
Det nådde en gräns, och 1,5 år senare sa du:
"Kom igen. Du måste göra det."
Och månaderna innan dess
hade varit tuffa och jag hade slutat dricka.
Jag gick in i verkstan och satt där. Jag kunde inte...
Jag kunde inte älska det jag älskade.
Hur ska jag bygga den här motorn
som ska sitta i den grymmaste choppern på jorden?
Jag har inte den kunskapen nu.
Och jag ringde Max: "Vad ska jag... Max..."
"Gör det bara. Börja." Och jag sa: "Okej. Jag kan göra det.
Jag kan fixa svänghjulen, balansera dem.
Jag kan fixa vevhuset..."
Allt föll samman.
Det var så perfekt och jag tänkte: "Det är inte så här det går till."
Och den dagen, den morgonen, gick jag till Mona och sa:
"Jag tror att den startar, älskling." Och pang! Den startar.
Jag kunde inte tro det. Jag hade aldrig byggt en Knucklehead
där allting är exponerat, ingen olja genom topplocket och den startade!
Jag blev pånyttfödd igen, och ville bygga en chopper igen.
"Max, sköter du lacken?"
-Jag vill göra det. -Ja.
Men ta det lugnt och lyssna på signalerna.
För de är viktiga.
-Kul att ha dig tillbaka. -Och ni har...
Jag älskar motorcyklar. Och jag älskar er, och jag är...
Jag är hedrad att få göra Quicksilver och hoppas jag gjorde den rättvisa.
-Den är fantastisk. -Tack, Jason.
-Ja. -Det har varit en resa.
Och jag skulle inte vara här utan dig.
Att prata med en bästa vän om vad han går igenom...
Jag blev rörd. Och det är den verkliga magin.
Och jag är glad att jag var medveten för att fånga det ögonblicket.
Vi var båda tvungna att säga: "Ta dig samman, för fan.
Gör det du är född till att göra. Någon bryr sig.
Och många kommer att se det. Gör det bara."
Typ: "Ta dig i kragen och kom igen."
Vi ville framför allt inte göra dig besviken.
Vad dessa två motorcyklar verkligen är...
Det har påverkat oss alla tre.
Vänskapen, detta förenar oss.
Vi har pratat under en lång tid, och nu är det dags.
Vi sitter under detta träd och pratar efter allt som har hänt.
Jag älskar er, killar. Och jag lärde mig mycket.
-Tack. -Älskar dig.
Jag vet. Okej. Nu kör vi motorcykel.
Det är ganska coolt hur helande hela den processen var.
Det var den mest intensiva terapisession jag har varit med om.
-Den var bra. -Jäklar.
Att köra de sex 36:orna i gryningen, specialgjorda, några överlevande,
det var vackert,
och det hände för att två vänner sa:
"Det är omöjligt." Jag sa: "Jag skulle vilja se det."
Det var kul att drömma om det
och att alla ens vänner byggde dem.
Och anpassade dem. En galen dröm gick i uppfyllelse.
Det var därför som sex 36:or skapades.
Det var något alldeles speciellt.
Det tar lång tid för vissa av oss att känna oss bekväma med oss själva
och att tro på vilka vi är. Och det har varit vår resa.
Jag är armbåge mot armbåge, som en målning,
vi rör bokstavligen vid varandra.
Mitt styre träffar Max och vi kör i högsta hastighet.
Solen går upp, jag är så nära att jag kan hålla i dem.
Det kändes som en målning.
Kommer det att finnas motorcyklar om 100 år?
De är verkligen vackra och jag vet hur kul det är,
och vad de har gått igenom, om det så var krig,
goda tider, dåliga tider. Jag älskar deras historia.
Jag hoppas att fler människor kan sakta ner och njuta...
De här maskinerna är mycket enkla.
Bara att vara på vägen, kopplad till universum,
det här fordonet, och du kör precis bredvid en vän.
Jag är verkligen...
en vandrare, en vagabond, och jag älskar att röra på mig.
Jag vill röra mig igenom livet på det fordonet.