Hvordan går det?
-Hvordan har du det? -Jeg vågner, brormand.
Okay, mand.
-Lige her er trælageret. -Ja?
Ja, det er det. Det herovre er produktionsanlægget,
Faktisk vokser vi og vil gerne overtage den bygning.
-Du godeste. -Wow, det er fantastisk.
-Ja. -Vi ville være her tidligere,
nej, det passer ikke, vi bor bare på vejen.
Det er siddepladserne til Hollywood Bowl.
-Nej da. -Nej.
Jo. De gamle sæder, dem laver vi guitarer af.
Hollywood Bowl, hold da kæft.
Jeg vil vædde med, at I også har gammelt træ også.
-Det har vi. -I har det hele.
Vi tager imod gamle broer, træbroer, gammelt staldtræ
og laver guitarer ud af dem.
-Det er en god dag. -Ja.
Hvad jeg ville,
var at fokusere på at bygge de her instrumenter helt fra bunden.
Så nogle af mine yndlingskunstnere
som jeg følger på Instagram, er fantastiske.
Du er den bedste.
Bare at kunne dokumentere dem og hylde håndværkeren,
det er det, det handler om.
Og det inspirerer kunstneren.
Vi skal se den sidste del af Fender-fabrikken.
At besøge Fender-fabrikken
var egentlig starten på det hele.
Jeg ville møde op der, jeg ville slå lejr
og vågne der om morgenen.
Wow.
Fender har haft en enorm indflydelse på min guitarrejse.
Min første elektriske var en fender nocaster, som jeg elskede.
Det drev min lidenskab for guitarer og forståelse for håndværket.
Det er mennesker. Ikke en maskine. Jeg elsker det.
Han har været her siden 1960, han er 91 år gammel.
Hvad så, Roger? Hvordan går det?
-Du har været her i 60 år. -61.
-I 61 år har du været her. -Jeg startede i 1960.
Født i 1929, og du har været her, og du er 91 år gammel.
Du er fantastisk, wow. Tak, min ven.
Det hele er hands on, kunstnerisk arbejde.
De samme teknikker, som de har gjort siden 1954.
Meget af det, der gjorde Fender til et ikonisk firma
og gjorde det så kendt, er der stadig i dag.
Det er en arv af håndværk, der fortsætter med hver guitar.
For mig er håndværket at lægge noget af sig selv i noget,
så det afspejler dig.
Det er vildt at tænke på den musik, der vil blive skabt for verden
af disse instrumenter.
Og det hele begynder her i hænderne på disse byggere.
Nogle tager en guitar
og stirrer på alle facetter af den guitar.
Wow.
Man tror bare, de er maskinfremstillede.
Men nej, hver eneste detalje, det var vidunderligt at komme
og se, hvor meget, der ligger i de guitarer...
Langt mere end jeg troede.
Det er en smuk proces, jeg var virkelig overvældet.
Åh, Dale Wilson, jeg følger dig på Instagram.
Fantastisk.
At møde alle de kunstnere og dem, jeg følger,
at kunne se alt deres arbejde, deres værksteder,
og hvor håndlavet alting er.
Det er lidt sårbart.
Hvis du er stolt af noget,
er du stolt af at vise det frem til venner og familie.
Men du er også lidt sårbar,
fordi du frygter, at de ser ting galt med den.
Jeg har bygget guitarer i 18 år her hos Fender,
og jeg byggede min første guitar, da jeg var 14 år gammel.
Mens børnene byggede bonger og ure,
byggede jeg en guitar.
Jeg ville sænke tempoet og tage mig tid
og bare fokusere på noget virkelig detaljeret.
Jeg kunne bruge tid på at lave noget, som andre kunne sætte pris på.
Og at kunne gøre nogens dag bedre med det,
det er derfor, jeg gør det.
Altid at lære og udvikle det i håndværket og gøre det bedre,
og jeg kan lægge mig selv i den guitar.
Jeg tror stadig ikke på det, nogle gange siger jeg til min mor,
"Mor, jeg er i Jimmy Pages hus." og hun siger: "Åh, det er dejligt."
De her håndværkere har de fedeste jobs.
De arbejder med deres lidenskab,
de bruger deres evner til at gøre musik muligt for så mange.
Alle i Fender-værkstedet var så seje og søde, hele holdet.
Jeg elsker jer!
At se instrumenterne bygget giver mig lyst til at lære
og at bruge den inspiration.
Det førte mig til Les Claypool,
der har haft en tung hånd i at skabe specialguitarer.
-Kan man svømme i den her? -Ja, vi har også en gynge.
Bare rolig, jeg har været livredder.
Les Claypool og Primus havde stor indflydelse på mig som barn.
Hans unikke musik inspirerede mig til at spille bas.
Åh, mand. Det tog mindre end et minut.
-Jeg kalder ham Geoff. -Se der, kammerat.
Det er imponerende.
At kunne tilbringe tid med ham og blive venner med ham
er noget, jeg aldrig ville have troet som barn.
Åh, pis. Damien.
Lort, jeg har fanget Damien.
Så dårlig en fisker er Aquaman.
Primus er uden tvivl af mine absolutte yndlingsbands.
Bas er normalt ikke et instrument i forreste række, men Les Claypool,
når han er på scenen, stjæler han showet.
Den her knurrer.
Den lyder mere som Primus.
Han har nogle af de mest indviklede
og imponerende basriffs, jeg har hørt.
Så meget, at der er et par af dem, han ikke engang kan spille længere.
Han er så forbundet med sine instrumenter, der giver ham hans lyd.
En mester i sit håndværk.
Hvad inspirerede mig til at spille? Jeg har altid forsøgt at lære det.
Men jeg kunne ikke som barn, gid jeg havde prøvet lidt længere.
Men det, der inspirerede mig, er disse kunstnere,
folk som Les Claypool og The Flea,
De er store inspirationer.
Jeg vil ikke nødvendigvis lave mine egne sange,
bare synge deres.
Det er alle Carl Thompsons basser. Han er en genial gennemspiller.
Alt, hvad han laver, er så unikt,
og man skræddersyr sit spil til instrumentet.
Men jeg siger, at hvis man vil købe
den bedste bas i verden, er det Carl Thompson.
Men se, den er smuk.
De er så fantastiske.
Han er en moderne Statovarious, det er han virkelig.
Når han kommer ind, må jeg så give ham fingeren?
Lige, hvad du vil.
Jeg opdagede Carl Thompson gennem Primus,
og Les Claypool var en kæmpe inspiration
og Primus, da jeg var ung og skatede.
Og bare at se ham slog benene væk under mig.
Hvad så, kammerat? Det er en fornøjelse at møde dig.
Fantastisk, wow. Fedt værksted.
Det var ret spændende at tage hen til Carls hus
og gå ind i Brooklyn og ned i en kælder,
og den er lillebitte, superbitte.
Okay, vil du vise mig rundt en lille smule?
Kom herover.
-Voks på, voks af. -Voks på, voks af. Voks på.
Jeg siger til alle, at besøger de mig, skal de arbejde.
Ingen undtagelser. Hvor stor han end er!
Det er en ære.
At være i Carls nærvær, det er en guru-bedstefar,
du er i kælderen hos din bedstefar, hvis han bare var så sej.
Men han har alle de visdomsperler.
-Hvad fanden er det? -Min bror tegnede det.
Okay, din bror.
Billy Ray, kan du se navnet? Billy Ray Thompson.
Jeg kender Batman.
Det er blæk. Han satte sig bare og tegnede det.
-Wow. En familie af kunstnere. -Ingen blyant, ikke det fis.
Til den her utrolige serie har vi mødt folk i hele verden,
herunder mestre i håndværk på uventede steder.
Carl er ikke anderledes. Hans plads er måske lille
men de basser, han skaber er utrolige.
Han har lavet instrumenter her i årevis
og har formet musikhistorien med sine fingre.
Den her er smuk.
Skal de nu til Australien?
Jeg er nødt til det. Han har ventet i en evighed.
Han kan vente lidt længere.
Du startede oprindeligt som jazzmusiker
men begyndte at bygge dem? Eller har du altid gjort det?
Mit job var, jeg var ikke bare en jazzmusiker,
Jeg var en professionel musiker.
Og jeg arbejdede i studiet, jeg spillede i polka-bands,
Jeg spillede med Billy Ward and the Dominoes, Jackie Wilson.
Jeg havde jo spillet Fender-bas før, men aldrig seks dage om ugen.
Og jeg sagde: "Spiller I dem sådan?"
De var ude af balance og vejede et ton.
Broen sider forkert.
Jeg sagde: "Måske kan jeg prøve at lave en bas."
-Der er den, det er den første. -Åh, wow.
-Jeg lavede den, og så... -Wow.
-Hvilket år var det? Hold da op. -1974.
Som barn brugte jeg aldrig en skruetrækker.
Jeg spillede bare guitar hele tiden.
Så et eller andet sted på vejen havde jeg noget i mine gener.
Carl har levet så ekstraordinært et liv.
Som selvlært kan ord ikke beskrive, hvor fantastisk han er.
Den skal se sådan ud, den skal se rigtig ud.
Det skal være rigtigt. Uanset tilgangen.
Han viser vigtigheden i håndværk.
Og mens mange større byggere har mistet det menneskelige præg,
er der stadig nogle få, der kæmper for håndværket.
Billy. Jeg så den her, før jeg spillede guitar.
Jeg tænkte: "Hvad er det?"
Og jeg købte min første national.
Det var den dag, Robert Johnson døde, at jeg lærte Left Steel,
og så lærte jeg at spille, "Come on" i mit køkken,
før jeg kunne spille en tone.
Så jeg spillede slides, før jeg kunne spille toner.
-Har du stadig den der? -Åh, ja. Jeg har alle de ting.
Der er nogle guitarer, der har ændret musikhistorien.
En af dem, ZZ Top-frontmanden Billy Gibbons 1959 Les Paul,
elskerinden Pearly Gates.
Fortæl om Pearly Gates.
Jeg peger på Eric Clapton som ham, der knækkede koden,
og beviserne dukkede op på bagsiden af John Mayall
og Bluesbreakers-pladen, og det blev det, man gik efter.
Men husk på, det var i 66 eller 67,
den havde allerede været ude af produktion
-siden 59 eller de tidlige 60'ere. -60'erne, ja.
Pearly Gates er en af de mest ikoniske guitarer i verden.
Så jeg sendte mit team for at møde Billy og det legendariske instrument.
Tog til Los Angeles og sagde, at du har en køber til Pearly, så...
Jeg solgte ham Pearly i stål.
-Hvor er Pearly? -Den kommer.
-Du godeste. -Er I klar?
Pearly Gates er Billy Gibbons guitar, som han er kendt for at have
fra begyndelsen af ZZ Top, meget speciel.
Stars overskyggede lyden af instrumentet alt,
der var kommet før det.
Den guitar ser man ikke så tit, så mit team fik lov til at være der
og se den mest perfekte 59 Les Paul nogensinde.
Den definerede musik, og den skabte en genre af musik.
-Åh, ja. -Det her er musikhistorie.
At filme Pearly Gates er magisk, det er enormt,
den er helt sikkert spærret inde i Fort Knox.
Selv uden stik har disse ting har en resonans.
Jeg skal møde Tom Murphy. Fortæl mig, hvad det er?
Dette var min mappe, da vi først forsøgte at kopiere Pearly Gates.
Det er billederne af guitaren.
Han har de her legender, og jeg vil fejre deres guitarer
og vi vil tage deres guitar med alle revnerne og rytmerne,
de røgfyldte lounges og al den sjæl.
Og så duplikere det med andre kunstnere,
som den inspirerede.
Og overraske dem, så de kan lægge den væk
og tage den med ud og spille i verden.
At kunne hjælpe med at genskabe
en af de mest berømte guitarer i musikhistorien for en musiklegende,
endnu en surrealistisk oplevelse.
Al den kærlighed og dygtighed i et mesterværk
får en til at påskønne de håndværkere,
der dedikerer deres liv til at holde denne kunstform i live.
Alle hos Gibson er begejstrede for de kunstnere.
Det er derfor, de gør det,
og nu kan vi bygge og sælge hans guitar for velgørenhed.
Så det var noget ræligt at dokumentere
og give noget tilbage.
Det glædede mig at skulle genskabe Pearly Gates,
Billy Gibbons guitar til Jason.
Jeg har altid holdt af den, for i foråret 1970
sad jeg på gulvet i en klub for at se Billy Gibbons' nye band.
Han kom gående bag sin forstærker med sin Les Paul i hånden,
og jeg var en 19-årig knægt og hørte Billy Gibbons spille
og så den Les Paul.
Det var bare guitarhimlen og musikhimlen.
Det er bare spændende at se den cirkel,
hvor jeg blev påvirket af den guitar og så at kunne kopiere den.
Denne særlige guitar, af alle guitarer, jeg har lavet,
måtte jeg bruge en stålbørste på en grill
for at genskabe, hvor han har slidt træet væk,
ikke lakken, træet er afrundet der.
Bæltespænde, de er lavtsiddende, du ved.
Så sådan ser Billy Gibbons guitar ud.
Ja, vi talte om tobakken, den er blevet spillet på i klubber.
Åh, selvfølgelig. Man kan se, at den er gullig,
det er lakken, der bliver gul på hele guitaren.
Jeg spurgte ham, af alle de år og alle de guitarer,
hvordan den her aldrig gik i stykker.
-Han sagde: "Fordi hun var lige her." -Wow.
Vi hørte, at Billy havde døbt den Les Paul Pearly Gates,
så han lånte en bil til en pige for at tage til Californien,
og bilen fik hed Pearly Gates.
Min kammerat sagde, at der er en cowboy uden for byen,
han arbejder på en ranch, han plejede at have et cowboyband,
Jeg tror, han har en af de der sunburst-Les Paul'er.
Jeg sagde: "Jamen, så lad os se på det."
Han trak den frem fra under sengen,
Det var den berømte historie, under sengen.
Han åbnede kufferten, og der lå den.
Der var en ung pige i Texas,
hun var faktisk fra Los Angeles, og hun havde en mulighed
at få en rolle i en film,
men hun havde ingen transport fra Texas til Californien.
Så en af mine venner og jeg gav hende en Packard fra 1936.
Vi sagde: "Vi ved ikke, om den holder,
eller om du når frem."
Men hun ville lære at køre den,
og det gjorde hun, hun kom hele vejen til Californien,
fik rollen, og hun sagde, hvad skal jeg nu gøre?
Jeg sagde: Sælg bilen, og det gjorde hun og sendte pengene til os,
på den dag, vi fandt Les Paulen.
Jeg havde hånden fuld af penge og gav dem til en cowboy
og sagde: "Vi laver en aftale."
Han sagde: "Fint," og det var starten på det.
-Wow. -Ja.
Du fandt Pearly Gates under en seng i Texas.
Ja.
Jeg elskede at høre hans historie.
Et smukt øjeblik, hvor man møder sin helt,
og dine helte er seje. Så vær sej, vær venlig.
Håndværkeren, der byggede den originale 1959 Les Paul,
ændrede musikhistoriens gang.
Hver eneste guitar blev håndbygget og skabte en unik personlighed.
Og ligesom Pearly skabte de musik,
som ville inspirere os i generationer.
Det er Pearly Gates. Ja.
Så vi er hjemme hos Dan Moloney, som har lavet basser til mig.
Jeg ville designe et instrument, der passede mig personligt,
mit ergo-instrument.
Dan var den eneste, jeg ville tale med om det, så...
-Lad os se Dan! -Lad os se Dan!
-Han er en god fyr. -Det er det, jeg siger.
Mysterieguden.
Det er mysteriet, Hvordan går det, Dan?
Rart at møde dig
Det er her, det bliver skabt.
Jeg bad Dan om at lave en til mig af mørk chokolade,
og jeg er meget spændt på at have den første spiselige
Pachyderm basguitar.
Vi talte, fordi jeg ville have en bas,
og så sagde du, at måske kunne den næste bas være en Koa, ikke?
-Vi laver et par koa'er. -Et par.
-Vi ser, hvilken jeg vil beholde. -Så vi får tvillinger.
Jeg elsker naturmaterialer.
Forbindelsen til de ting, der er formet af jorden.
De har en betydning.
Koa er mit yndlingstræ, og det er fra Hawaii,
det er utroligt smukt.
Så denne bas er en slags ægteskab af de ting, jeg elsker.
-Værsgo. -Den er flot.
Wow, den blev god.
Wow. Hvor lang tid tog det at lave én af dem?
Jeg begyndte på den her for fem eller seks måneder siden.
Jeg ville have noget, der balancerer utroligt godt,
som er let, super kraftfuldt, meget basal elektronik.
Tingene skal være lette og ergo,
jeg vil gerne mærke konturerne, og hvordan de føles mod min krop.
Og jeg sidder der og leger med dem i sofaen
og gør alle mulige ting, fordi for mig,
da jeg voksede op med min Carl Thompson-bas,
var det min kæreste.
Jeg tog den med alle steder, den var meget behagelig for mig.
Så mine instrumenter skulle være lige så behagelige.
Vi flyttede taljen på den, så taljen er her, taljen er her.
Så den balancerede ikke særlig godt på mit knæ.
Så vi flyttede den nederste del af taljen tilbage.
Det er den samme bas, men vi forlængede det nederste horn,
så det føles bedre på knæet.
Den sidder der bare, og så kan man arbejde,
den bliver der.
Men det er også en lille hyldest til Carl Thompson,
for Carl er kongen over alle konger, og det er et nik til ham.
De bliver allesammen bygget.
Nogle af dem bruger jeg, men han står for detaljerne.
Hvordan ville du forme kanten?
Lidt af den og en større der,
jeg ville bruge en sliber, og til de fine ting
bruger jeg file og sandpapir.
Har du lige ødelagt det?
-Det var min. -Ja, den har du købt.
Jeps, det er fint.
Men jeg har også sat mærker,
da jeg arbejdede på den.
Det klipper vi ud, jeg har ikke ridset noget.
-Jeg så det. -Nej.
Tak, fordi du åbnede dit hus og hjem og viser os dit håndværk.
Og tak, fordi du viste mig, at du gør det selv,
hvilket jeg synes, er fantastisk.
Jeg gør ikke noget af den slags, jeg er jazzmusiker.
-Jeg spiller bas! -Jeg flyder ærligt talt rundt.
Det er ret fedt at komme herned. Carls far har bygget den her.
Så han tog halsen fra en akustisk og byggede kroppen,
Det var tilbage i 1930'erne.
Det var før, Les Paul byggede instrumenter.
Hans far indspillede på tidligt indspilningsudstyr.
Han havde altid problemer med feedback på den optagelse,
så han besluttede at bygge en elektrisk guitar.
-Wow. -Ja.
Min far var maskinarbejder. Han var musiker.
Han var ikke professionel. Han spillede bare.
Og han havde den gamle hals, og han tog noget tømmer
og lavede en krop. Og så lavede han pickuppen.
-Les Paul spillede på den. -Gjorde han?
Ja, Les var i min butik flere gange dengang.
Les sagde faktisk, han sagde, "Carl, din far kunne have lavet
en af de første solid body guitarer."
Det er ikke meget, men den virkede.
Jeg har optagelser af hans spil.
Jeg aner ikke, hvordan han gjorde.
Der er mange, der har spillet på den. Eric Clapton.
Eric Clapton?
Da jeg arbejdede med Danny Armstrong, kom de forbi.
Det er et museumsstykke.
Carls fars guitar er blevet spillet på af mange store navne.
Den kunne være en af verdens første solid body elektriske guitarer.
At se den hænge der, er et vidnesbyrd om hans ydmyghed.
-Er der mere som det? -Nej, det var det hele.
-Det er fantastisk. -Det er alt, hvad vi gør, ja.
Carl kommer tydeligvis fra en familie af skabere.
Som en far, der vil give min lidenskab videre,
følte jeg en dyb forbindelse.
Det er det, vores show handler om. Kunsthåndværkere,
og det her er hjertet i det,
at være i en kælder i dette lille studie
og lave de bedste basser i verden.
Du er en af de største helte i verden.
At dokumentere ham, det er det, det hele handler om.
I hans lille værksted kan man opleve det,
det var smukt at se det hele komme til live.
Jeg er et af elleve børn.
En dag tog min mor mig til side,
jeg var omkring 13 eller 14,
og hun sagde: "Carl, din far og jeg synes, du har nogle særlige gaver.
Jeg siger ikke, at du er bedre end resten af børnene,
men du har nogle særlige evner."
Hun sagde: "Lad mig fortælle dig noget, Carl,
den bedste gave, man kan have, er at dele sin gave.
Hvis du ikke deler den, er den værdiløs."
Det sagde hun til mig, og jeg huskede det hele mit liv.
Jeg deler det hele tiden.
Hver gang jeg bliver selvglad og tror, jeg er noget...
Hvad han lever efter, hans mottoer, de ting, der driver ham,
og han er så inspirerende.
Tak, du delte helt sikkert din gave.
Det er det rette.
Det er 100 procent, han har helt sikkert delt sin gave.
-Ja. -Og det gør Joe også.
Det er en meget vigtig ting at gøre. Det er alligevel ikke din.
Når du er væk, flytter den videre.
Man kan blive helt selvoptaget, fordi man kan dit eller dat. Nej.
Jeg bruger min lideskab for hans værk til at vise verden det,
og han har denne superkraft at kunne gøre dette, og det skal deles.
Så det er vidunderligt, at vi komplimenterer hinanden.
-Den her hedder Nashville. -Wow.
Rainbow-bassen startede som en guitar tilbage i 70'erne.
Du var den første, der gjorde det.
Og de kaldte den regnbuebas, og da Les kom ind i mit liv,
tænkte jeg bare, han er en skør fyr.
Jeg ville lave noget skørt.
-Det skøreste. -Så jeg laver noget skørt til ham.
Nu vil alle have en regnbuebas.
Er det hans første? Ligesom regnbuen?
Den første, jeg lavede.
Men han havde en før det, han fandt en,
Den lille valnøddebas, han har.
Den var fra en pantelåner i San Francisco et sted
for længe siden.
-Virkelig. -Så før jeg overhovedet mødte ham.
Jeg stødte på en i den lokale musikbutik, som var brugt.
Jeg tænkte: "Hold da kæft," og spillede på den.
Den, du spillede på.
Jeg havde ingen penge, så jeg lånte af alle
og sparede de 600 dollars op.
Og da jeg ville hente den, kostede den 1000 i stedet.
Jeg sagde: "Du sagde 600," og jeg gik i skole.
Han siger: "Du får den for 600 med moms."
Og jeg sagde okay, og jeg gav ham 600
og skrev en dækningsløs check for momsen, men jeg fik den.
Les kom og sagde, at han ville have en seksstrenget.
Han begyndte, og halvvejs tænkte jeg:
"Måske kan den være båndløs, fordi jeg er en idiot."
Og jeg gjorde mit liv meget sværere ved at lade den være båndløs.
Hvorfor besluttede jeg mig for at have en båndløs?
Jeg ville have udfordringen.
En firstrengs var kedelig, jeg ville udfordres.
Det er hans bas. Da jeg lavede hans,
gik det her hele vejen igennem regnbuen.
For da jeg skar den ud, kom alt det træ...
Jeg burde have taget 50 millioner for den.
Les' musik blev direkte påvirket af Carls geni i at lave den bas.
Og sangene skabt på den havde en dyb indflydelse på mange. Mig inklusive.
Pacyderm-basserne er fantastiske. De er super ergo.
Men hvis du vil have et utroligt kunstværk af den største basbygger,
jeg nogensinde har mødt, så køb en Carl Thompson.
Har du set billedet?
-Nej. -Kender du ham?
Han er vild, jeg elsker ham.
Han taler så godt om dig, det er en ære at møde dig,
og jeg er så glad for, jeg fik en bas fra dig.
Det er jeg også. Som jeg sagde før,
lavede jeg guitarer til Lou Reed, Hank Williams,
-Men aldrig til Aquaman. -Aquaman.
Carl har lavet den her smukke bas. Træarbejdet er ren kunst.
Han tog indflydelse fra Les' stil og inkorporerede den i sit byggeri.
Carl er bare et geni.
Ja, den er fantastisk. Flot og let.
Nu har Les sine pachyderm-basser, som han laver med Dan Maloney.
-Det her er vildt sejt. -Ja. Carl.
Men det er virkelig smukt at se, hvor stil kom fra,
og det var Carl.
-Ja, den er fed. -Jeg glæder mig.
Til at fortælle Carl det. Han er meget spændt.
At se Carl i hans kælder,
var ret imponerende. Hvad vi filmer i serien,
er store virksomheder, der stadig laver håndlavede ting.
Men så er der Dan med garagen, der laver fantastiske instrumenter.
Men Carl burde være lidt...
-Og han er 80? -Jeg ved det ikke engang.
Han er en vampyr. Aldersløs.
Ja, se der. Ingen slår hans træværk, det er utroligt.
De er kunstværker.
Det er smukt, man skaber noget med ham.
Du får lov til at se bag gardinet,
hvad den slags kunst kræver.
Så koa-træ, kernen er mahogni, halsen er ristet ahorn.
Er det det?
Sådan så de ud før, det er halsen.
Før dette er det et træ.
Så to af mine første, jeg har aldrig haft en båndløs,
så hvis nogen skulle lave mig én, er det jer.
Den er smuk. Og det er min første,
det bliver den første seksstrengede.
Fantastisk.
Jeg ved ikke, hvor mange han bygger om året,
men det er bare så specielt at have noget fra ham,
og at kunne indspille ham.
Carl, hvis der er en velgørenhed, du elsker,
vil vi samle penge ind til den velgørenhed,
hvis der er noget, du...
-Make a wish. -Make a wish?
Jeg vil bortauktionere min første båndløse
og forhåbentlig samle penge ind til velgørenhedsorganisationer
og så laver vi en Make a Wish, kammerat.
Hvad sagde jeg om ham?
"Jeg har aldrig mødt ham, men han lyder som en flink fyr."
Du gav mig en masse guld i dag, du gav mig nogle gode råd.
Hej, makker, ja.
At bruge mit hold og lidenskab
til at skildre ham på den smukkeste måde,
det var en ære.
-Vil du se, hvad Dan har lavet? -Ja.
Det her er en af de første koa'er, som han arbejdede på.
-Den første koa. -En af dem.
En af de første.
Det er de to, han arbejdede på, da du var der.
Jeg har brugt dem begge på rejser.
Til skabelsen af serien
har jeg indset, at flammen i os alle til at skabe
og give vores gave til verden er det, der trækker os sammen.
At være i stand til at dele disse unikke guitarer med verden,
ville jeg lave en ekstra til at bortauktionere,
og derefter donere den til velgørenhed.
Jeg siger altid til mine børn, at når jeg dør, er der ingen penge.
Evel Knievel sagde:
"Jeg har tjent to millioner dollars i mit liv,"
hvilket var meget dengang.
Men jeg har brugt fire.
Så jeg siger til mine børn, at når jeg dør, er der ingen penge,
men det bliver et fedt loppemarked, for jeg gemmer alt det lort.
Sælg varevognene. Jeg har alt muligt.
Lola og Wolf, jeg tjente mange penge,
men brugte flere, det bliver et fedt loppemarked.
Når vi sælger den,
når det til den velgørenhed, vi ønsker.
Hvilken velgørenhed synes du?
Fordi vi mistede min nevø, Matthew, for mange år siden til leukæmi,
og jeg så, hvad min bror og min svigerinde gik igennem.
I den situation, som far,
er det værste, man kan forestille sig at miste et barn.
St Jude's Hospital var et fantastisk sted,
som virkelig tog sig af min bror og hans familie, så St Jude's...
-Tak. Det er fantastisk. -Helt i orden. Ja.
-Lad os spise nogle pølser. -Lad os det.
Sådan.
Lad os gøre det her. Lad mig vise dig noget.
Så direkte fra Murphys laboratorium, har vi tre.
Du godeste.
Jeg vil give dig to, og vi signerer en til en fan.
Gør os den ære, Vil du åbne dem?
Åh, mand. Hold da op!
Der er nogen, der bliver rigtig glade.
-Åh, mand. Gud. -Ikke?
Nu kommer den svære del.
-Smukt. Ja, det er. -Det er sgu rigtigt. Og dejlig mørk.
-Manner... -Okay.
-Baby. -Den er god.
Se lige dybden i den farve og bevægelsen.
Det hedder flammeahorn af en grund,
fordi det blafrer under bevægelsen.
At kunne bruge tid med ham og give ham den
i hans hjem og hædre ham, det er en vidunderlig ting.
Han er virkelig et smukt menneske.
Det er virkelig smukt arbejde.
-Ja, ikke? -Fantastisk.
Hvert eneste element i den er så vovet.
Jeg håber, vi fangede på kamera, hvor utrolige de er.
Pearly har dette nærvær,
denne kraftfulde tone, som endnu ikke er blevet overgået.
-Cæsar. Vi gjorde det. -Jason. Hej, Billy.
Vi gjorde det, og vi slutter os til dig
i at støtte en af de store velgørenheder,
som vi ved, at du har været så tæt forbundet med.
Med alt det arbejde, vi gør omkring musikundervisning,
tror jeg, at Gibson Gives er det rette sted.
-Gibson Gives, jeg elsker det. -Fint. Det er en aftale.
Tænk, at det sker.
Det er et helt særligt øjeblik.
Og lige i tide. ZZ Top-turnéen starter om...
Lige rundt om hjørnet, og vi behøver ikke at bekymre os om,
hvad vi tager med, for jeg kan se det lige her.
-Det er fantastisk. -Det her er virkelig specielt.
FENDER-FABRIKKEN CORONA, CA
Jeg elsker det her.
Jeg er stolt af de ting, I har skabt,
og det er det, vi vil fejre. Fejre det håndlavede.
I gør det stadig her hos Fender,
det er bare så vidunderligt at fejre håndværk
og give det videre til musikerne.
Det er en smuk cirkel at videregive lidenskab,
musikkens universelle sprog. Så tak, Fender.
Mange af kunstnerne kommer tilbage vil have Luthiers,
bestemte håndværkere til deres guitarer.
Så den her er til drengene hos Fender,
jeg elsker det hold,
og nyd, hvor meget der bliver lagt i disse små kunstværker.
Sikke en fantastisk rejse, som jeg aldrig har oplevet før.
Håndværkerne har åbnet mine øjne for den kærlighed og detalje,
der bliver lagt i alle instrumenter.
De kommer fra alle samfundslag
og skaber deres kunst i forskellige miljøer.
De er selv kunstværker i kældre, på fabrikker, i garager.
Det er et kollektiv af specialister, som elsker det, de laver,
og som deler deres gaver med verden.
De er forenet af passionen for at bygge disse musikværktøjer
og oversætte det til hvert tag med filen,
slag med hammeren og omvikling af strengene.
Mit hjerte er fuldt af at få lov til at udforske et stykke af den verden
og at møde de mestre, der lever i den.
Jeg ønsker aldrig at blive en mester.
Jeg havde en idé om at lave en bas,
og jeg fandt en måde at få det til at ske på, ikke andet.
Det kræver ikke et geni.
TIL MINDE OM ROGELIO CENTENO "KONGEN AF METALVÆRKSTEDET"