-Hvordan går det? -I ferd med å våkne.
Greit, mann.
-Her er trelageret. -Ja?
Der borte er produksjonsanlegget,
og vi vokser. Vi ønsker å overta den bygningen.
-Jøsses. -Wow, utrolig.
-Ja. -Vi ville være her tidligere, så...
Nei, det er ikke sant. Vi bor på veien.
FENDER-FABRIKKEN CORONA I CALIFORNIA
Dette er Hollywood Bowl-tribunen.
Er det sant?
Vi lager gitarer av de gamle setene.
Hollywood Bowl? Herregud.
Jeg tipper dere har gammelt treverk også.
-Ja da. -Dere får alt sammen.
Vi tar inn gamle trebroer, og treverk fra gamle låver,
som vi lager gitarer av.
-Det er en god dag. -Ja.
Jeg vil observere hvordan disse instrumentene bygges fra bunnen av.
Noen av mine favorittartister, folk jeg følger på Instagram...
Den er bare best.
Jeg vil dokumentere det og hylle håndverkeren.
Deretter vil det inspirere artistene.
Vi skal se den siste delen av Fender-fabrikken.
Å besøke Fender-fabrikken var på en måte starten på alt dette.
Jeg ville dra dit, slå meg ned der og våkne der hver morgen.
Jøss.
Fender har betydd mye for min gitarreise.
Min første el-gitar var en fender nocaster, som jeg elsket.
Den ga meg lidenskapen og verdsettelse for hvordan de lages.
Mennesker. Ikke en jævla maskin. Jeg elsker det.
Han har vært her siden 1960. Han er 91 år gammel.
Står til, Roger? Hvordan går det, sir?
-Du har vært her i 60 år. -61.
-Du har vært her i 61 år. -Jeg begynte i 1960.
Født i 1929, og du har vært her... Du er 91 år gammel.
Du er fantastisk. Takk, min venn.
Dette er ekte håndverk.
De samme teknikkene som har blitt brukt siden 1954.
Treverk har gjort Fender til et ikonisk og anerkjent selskap.
Håndverksarven føres videre for hver gitar som blir laget.
Håndverk handler om å legge sjelen sin i noe
slik at det gjenspeiler deg.
Det er sprøtt å tenke på all musikken som blir lagd av disse instrumentene.
Og alt begynner i hendene på disse instrumentmakerne.
Man tar opp en gitar, holder den i noen minutter
og gransker alle fasettene.
Jøss.
Man tror de er maskinproduserte,
men hver eneste detalj... Det var stort å gå inn hos Fender
og se hvor mye jobb som ligger bak gitarene.
Det var mye mer enn jeg trodde.
Det er en vakker prosess. Jeg ble virkelig imponert.
Å, Dale Wilson! Jeg følger deg på Instagram.
Fantastisk.
Å møte alle kunstnerne og folkene jeg følger
og se hvordan de jobber, se verkstedene deres
og hvor håndlaget alt er...
Det er ganske sårbart.
Lager du noe du er stolt av,
viser du det stolt fram til venner og familie.
Men du er også litt sårbar,
for du er redd de skal finne tingene som du mener er feil med den.
Jeg har bygd gitarer hos Fender i 18 år.
Jeg bygde min første gitar da jeg var 14.
Andre barn bygde klokker, og jeg valgte å bygge en gitar.
Jeg ville ta meg god tid og fokusere på detaljene.
Jeg ville lage noe som andre kunne sette pris på.
Det å kunne glede noen, er grunnen til at jeg gjør dette.
Vi lærer hele tiden. Vi utvikler håndverket og gjør det bedre.
Jeg får utfolde meg i gitaren.
Jeg kan knapt tro at dette er jobben min. Iblant sier jeg til mamma:
"Hei, mamma. Jeg er hjemme hos Jimmy Page." Og hun sier: "Så hyggelig."
Disse håndverkerne har de kuleste jobbene.
De lever ut lidenskapen sin
og bruker ferdighetene til å gjøre musikk tilgjengelig for så mange.
Alle på Fender Custom Shop er så kule og hyggelige mot meg.
Jeg elsker deg!
Å se hvordan et instrument blir til, ga meg lyst til å lære mer.
Jeg vil hente inspirasjon. Det førte meg til Les Claypool,
som lenge har jobbet med å lage spesialbygde gitarer.
BAY AREA I CALIFORNIA
-Kan man bade her? -Ja, det går an.
Slapp av, jeg har vært badevakt. Dette går bra.
Les Claypool og Primus hadde stor innflytelse på meg da jeg vokste opp.
Hans unike musikkstil fikk meg til å begynne å spille bass.
Jøss. Det tok mindre enn et minutt.
-Jeg kaller ham Geoff. -Se her, kompis.
Imponerende, sir.
Å få tilbringe tid med ham og bli venner med ham,
er noe jeg aldri så for meg da jeg var liten.
Å, pokker. Damien.
Faen, jeg har fanget Damien.
Aquaman er en elendig fisker.
Primus er uten tvil et av mine favorittband gjennom tidene.
Bassister står sjelden i forgrunnen, men når Les Claypool står på scenen,
stjeler han showet.
Denne brummer ordentlig.
Denne høres mer ut som Primus.
Han har noen av de mest imponerende bassriffene jeg noensinne har hørt.
Et par av dem klarer han ikke å spille lenger.
Han er så knyttet til instrumentene som skaper hans unike lydbilde.
Han er en mester i håndverket sitt.
Hva inspirerte meg til å spille gitar? Jeg har alltid prøvd,
men jeg hadde det ikke i meg som barn. Skulle gjerne holdt ut lenger.
Men de som inspirerer meg, er artister som Les Claypool og Flea.
Jeg vil ikke lage egne låter, men jeg vil synge deres låter.
Dette er alle Carl Thompson-basser. Alt han lager er så unikt,
og du skreddersyr spillet ditt til instrumentet.
Jeg sier alltid:
"Vil du kjøpe verdens beste bass, kjøp en Carl Thompson."
Se på den. Den er bare nydelig.
Han lager fantastiske instrumenter, Han er som en moderne Stradivari.
BROOKLYN I NEW YORK
Kan jeg vise ham fingeren når han kommer inn?
Gjør som du vil.
Jeg oppdaget Carl Thompson gjennom Primus.
Les Clapypool og Primus var en stor inspirasjon for meg
i oppveksten da jeg skatet.
Så bare det å se ham... Jeg ble helt satt ut.
Står til, kompis? Hyggelig å treffe deg.
Fantastisk. Denne butikken er fantastisk.
Det var spennende å besøke Carls hus
og gå ned i kjelleren hans i Brooklyn. Den er kjempeliten.
Greit, skal du vise meg litt rundt?
Kom hit.
-Voks på, voks av. -Voks på, voks av. Voks på...
Jeg sier til alle som besøker meg at de må jobbe.
Ingen unntak. Jeg bryr meg ikke om hvor stor han er!
Det er en ære.
Å være i Carls nærvær... Han er en guru-bestefar.
Du er i bestefars kjeller. Man håper at bestefar er så kul.
Han kommer med disse vakre små visdomsordene.
-Hva i helvete er dette? -Broren min har tegnet det.
Billy Ray. Ser du navnet? Billy Ray Thompson.
Jeg og Batman. Jeg kjenner ham.
Han brukte blekk. Bare satte seg ned og tegnet det.
-Jøss. En kunstnerfamilie. -Ingen blyant. Ikke noe sånt.
I denne serien har vi møtt folk fra hele verden,
inkludert håndverksmestere på uventede steder.
Carl er ikke noe unntak. Lokalet hans er kanskje lite,
men bassene han lager er utrolige.
Han har lagd instrumenter her i mange år og formet musikkhistoriens gang.
Denne er nydelig. Må du sende den til Australia?
Ja, jeg må. Fyren har ventet i en million år.
Han kan vente lenger.
Du begynte som jazzmusiker, og så begynte du å lage basser?
-Eller har du alltid lagd basser? -Jeg var ikke bare jazzmusiker.
Jeg var profesjonell musiker.
Jeg jobbet i studio, spilte i polkaband,
Jeg har spilt med Billy Ward and the Dominoes og Jackie Wilson.
Jeg hadde spilt Fender-bass før, men aldri seks kvelder i uka.
Og jeg sa: "Spiller dere på denne måten?"
Helt i ubalanse, og de veide 4000 kilo.
Stolen er plassert på feil sted.
Jeg sa: "Kanskje jeg skal prøve å lage en bass."
-Dette er den første. -Jøss.
-Jeg lagde den, og så... -Oi.
-Hvilket år var det? -1974.
Som liten hadde jeg aldri brukt skrutrekker.
Jeg spilte bare gitar hele tiden.
Så på et eller annet tidspunkt hadde jeg noe i genene mine.
Carl har levd et ekstraordinært liv.
Han er selvlært, og ord kan ikke beskrive hvor fantastisk han er.
Den skal se sånn ut. Den skal se riktig ut.
Det må være rett, uansett hvordan man griper det an.
Han viser håndverkets innflytelse.
Større instrumentmakere har mistet menneskeligheten,
men det fins fortsatt noen få som setter håndverket i høysetet.
LOS ANGELES I CALIFORNIA
Billy. Jeg husker at jeg så dette før jeg i det hele tatt spilte gitar.
Jeg tenkte: "Hva er det?"
Jeg kjøpte min første National.
Det var da Robert Johnson døde.
Og jeg lærte å spille left-steel,
og jeg lærte å spille på kjøkkenet før jeg kunne en eneste note.
Så jeg spilte slide før jeg kunne spille noter.
-Har du fortsatt den? -Ja. Jeg har alt det.
Noen gitarer har endret musikkhistorien.
En av dem er ZZ Tops frontmann Billy Gibbons' 1959 Les Paul.
Mistress Pearly Gates.
Fortell om Pearly Gates.
Eric Clapton var ham som knekte koden.
Og beviset dukket opp på baksiden
av John Mayall & The Bluesbreakers- platen, og det ble det som gjaldt.
Men husk at det var i 1966 eller 1967.
Det instrumentet hadde vært ute av produksjon
siden 1959 eller tidlig på 60-tallet.
Pearly Gates er en av verdens mest ikoniske gitarer.
Teamet mitt dro til Gibson for å møte Billy
og hans legendariske instrument.
Dere dro til LA og sa at dere hadde en kjøper til Pearly, så...
Jeg solgte ham steel-Pearly.
-Hvor er Pearly? -På vei.
-Å, jøss. -Er dere klare?
Pearly Gates er Billy Gibbons' gitar, som han er kjent for å ha brukt
fra starten av ZZ Top. Den er veldig spesiell.
Umiddelbart overskygget instrumentets lyd alt som hadde kommet før det.
Det er ikke ofte man får se den, men teamet mitt fikk være der
og se historiens mest perfekte 59' Les Paul.
Den definerte musikk og skapte en helt ny sjanger.
Dette er musikkhistorie.
Å få filme Pearly Gates, er magisk. Det er enormt.
Den gitaren passes på hos Fort Knox.
Selv akustisk har den resonans.
Jeg har et møte med Tom Murphy. Hva er dette?
Dette var filen min da vi først prøvde å kopiere Pearly Gates.
Dette er bildene tatt av selve gitaren.
Jeg vil hylle disse legendene og gitarene deres.
Vi skal ta gitarene deres, med alle sprekkene, bulkene
og all sjelen i dem,
og la andre håndverkere som ble inspirert av musikken kopiere den,
og overraske dem så de kan ta den med ut i verden og spille.
Å få muligheten til å gjenskape
en av musikkhistoriens mest berømte gitarer for en musikklegende...
Enda en surrealistisk opplevelse.
Kjærligheten til byggingen får en til å sette pris på håndverkerne
som vier livene sine til å holde denne kunstformen i live.
Alle som jobber hos Gibson er begeistret for disse kunstnerne.
Nå skal vi bygge gitaren hans og auksjonere den bort til veldedighet.
Det var helt spesielt å få dokumentere det
og så gi noe tilbake.
Jeg var glad for at vi skulle gjenskape Pearly Gates,
Billy Gibbons' gitar, for Jason.
Den har alltid vært spesiell for meg, for våren 1970
satt jeg på gulvet på en klubb og så Billy Gibbons' nye band.
Han dukket opp bak forsterkeren med sin Les Paul.
Jeg var 19 og hørte Billy Gibbons spille og så hans Les Paul.
Jeg var i gitarhimmelen og musikkhimmelen.
Det er spennende at sirkelen nå skal sluttes.
Jeg ble inspirert av den gitaren, og nå skal jeg kopiere den.
Denne gitaren... Av alle gitarer jeg har laget...
Jeg måtte bruke en stålbørste på en drill
for å gjenskape hvor treverket var slitt.
Ikke lakken, men treverket er avrundet.
Beltespenner... De ligger lavt.
Sånn ser Billy Gibbons' gitar ut.
Den har en ekte tobakk... Den har spilt på mange klubber, og...
Selvsagt. Du ser at kantene har gulnet.
Lakken gulner på hele gitaren.
Jeg spurte ham personlig hvorfor denne gitaren aldri ble ødelagt.
Han svarte: "Fordi hun var her."
Vi hørte at Billy hadde kalt gitaren sin "Pearly Gates".
Han lånte en bil til en jente som skulle til California,
og bilen fikk navnet Pearly Gates.
Vennen min sa: "Det bor en cowboy i utkanten av byen.
Han har en ranch og har spilt i et cowboyband.
Jeg tror han har en sunburst Les Paul."
Jeg sa: "Vi går og sjekker."
Han dro den frem fra under senga.
Det er en kjent historie. Under senga.
Han åpnet kofferten, og der var den.
Det var en ung jente som var i Texas.
Hun var fra Los Angeles, og hun hadde en mulighet til
å få en rolle i en film,
men hun kom seg ikke fra Texas til California.
Så jeg og ven venn ga henne en Packard fra 1936.
Vi sa: "Vi vet ikke om den holder eller om du kommer fram."
Men hun sa: "Jeg skal lære å kjøre den".
Det gjorde hun, og hun kom seg helt til California,
fikk rollen og sa: "Hva skal jeg gjøre nå?"
Jeg sa: "Selg bilen." Det gjorde hun, og hun sendte pengene tilbake til oss
den dagen vi fant Les Paul-gitaren.
Jeg hadde hånda full av penger, som jeg ga til cowboyen
og sa: "Har vi en avtale?" Han sa: "Greit." Slik startet det.
-Jøss. -Ja.
Under en seng i Texas fant du Pearly Gates.
Det stemmer.
Jeg elsket å høre historiene hans.
Det er stas å møte ens helter
når de viser seg å være kule. Så vær kul og snill.
Håndverkeren som bygde den opprinnelige 1959 Les Paul
endret musikkhistorien.
Hver eneste gitar var håndbygd og hadde sin unike personlighet.
Og som Pearly skapte de musikk som har inspirert oss i generasjoner.
Det er Pearly Gates!
Vi er hos Dan Moloney, som har lagd bassgitarer til meg i årevis.
Jeg ville ha et instrument som kledde min personlighet.
Mitt ergo-instrument.
Dan var den eneste jeg ville snakke om det med, så...
-La oss besøke Dan! -Det gjør vi.
Han er en fin fyr.
-Mysterieguden. -Hvordan går det, Dan?
Hyggelig å treffe deg.
-Her lager du alt? -Her skjer det.
Jeg ba Dan lage en til meg av mørk sjokolade,
så jeg er veldig spent på å få den første spiselige bassgitaren.
Jeg ønsker meg en bass fra deg,
og du sa at den neste bassen skulle være en koa.
Vi skal lage et par koaer.
-Vi får se hvilken jeg vil beholde. -Vi får tvillinger.
Jeg elsker naturlige materialer.
Jeg føler meg knyttet til ting formet av jorden.
De har en mening.
Koa er favorittreet mitt. Det er fra Hawaii, og det er så vakkert.
Denne bassen er en kombinasjon av de tingene jeg elsker.
-Sånn. -Så vakker.
Det ble flott.
Hvor lang tid tok det å lage den?
Jeg begynte på den for fem-seks måneder siden, tror jeg.
Jeg ville ha noe med veldig god balanse.
Den skulle være lett, slagkraftig og ha veldig enkel elektronikk.
Jeg vil at det skal være enkelt.
Jeg vil at den skal føles bra mot kroppen min.
Jeg sitter i stolen og ligger i sofaen med den. Alt mulig.
Da jeg vokste opp med Carl Thompson-bassen min...
Den var som kjæresten min. Jeg hadde den med meg overalt.
Den var veldig behagelig for meg.
Så instrumentene mine skal være like komfortable.
Vi flyttet midtpartiet, så det er her.
Jeg opplevde at den ikke balanserte bra på kneet mitt,
så vi flyttet nedre del av midtpartiet bakover.
Vi forlenget det nedre utspringet så den føltes bedre på kneet.
Den kan stå der mens du gjør andre ting. Den blir stående.
Men det er også en liten hyllest til Carl Thompson.
Carl er kongen over alle konger. Dette er et lite nikk til ham.
Så vi jobber med disse.
Noen av dem bruker jeg, men han tar seg av de fineste.
Hvordan ville du formet denne kanten?
Jeg ville brukt litt forskjellige metoder.
-Slipemaskin, filer, sandpapir... -Ødela du den?
-Det var min. -Ja, du har kjøpt den.
Ja, alt i orden.
Du ser at jeg også har gjort det samme.
Vi bare klipper det bort. Jeg ødela ingenting.
-Du gjorde det. -Nei.
Takk for at vi fikk komme og se på håndverket ditt.
Og takk for at du viser at du gjør dette selv. Det er fantastisk.
BROOKLYN I NEW YORK
Jeg spiller ikke sånn. Jeg er jazzmusiker.
-Jeg spiller bass! -Jeg bare leker meg.
Det er kult å komme hit. Carls far bygde dette.
Han tok halsen fra en akustisk gitar og bygde kroppen.
Det var på 1930-tallet.
Det var før Les Paul begynte å bygge instrumenter.
Faren hans spilte inn ting på gammelt opptaksutstyr.
Han slet med feedbacken på innspillingene,
så han bygde en elektrisk gitar.
-Jøss. -Ja.
Faren min var maskinist. Han var musiker,
men ikke profesjonell. Han bare spilte.
Han hadde den gamle halsen, så han tok noen planker,
skar dem opp og lagde kroppen, og så pickupen.
-Les Paul spilte på den gitaren. -Jaså?
Ja, Les var i butikken min flere ganger på den tiden.
Les sa faktisk: "Carl, faren din kan ha vært blant de første
som lagde en gitar i massivt tre." Det er ikke mye, men det fungerte.
Jeg har opptak av ham som spiller på denne.
Jeg vet ikke hvordan han klarte det.
Mange har prøvd den. Eric Clapton også.
Eric Clapton?
Da jeg jobbet med Danny Armstrong, kom alle de guttene hit.
Hører hjemme på et museum.
Mange store navn har spilt på gitaren til Carls far.
Og tenk at den kan være en av verdens første el-gitarer.
Å se den bare henge der, vitner om hvor ydmyk han er.
-Har du noe bak også? -Nei, dette er alt.
-Det er fantastisk. -Det er alt vi gjør.
Carl kommer fra en skapende familie.
Som far vil jeg videreføre mine lidenskaper til barna mine,
så jeg følte en dyp forbindelse.
Det er det programmet handler om. Kunsthåndverkere.
Og dette er hjertet av det.
Vi er i kjelleren i et lite studio og lager de beste bassene i verden.
Du er en av de største heltene i verden.
Å dokumentere ham. Det er det dette handler om.
På hans lille verksted kan man oppleve det.
Det var vakkert å se det hele komme til liv.
Jeg skal fortelle deg noe. Jeg er ett av elleve barn.
En dag tok moren min meg til side. Jeg tror jeg var 13-14 år gammel.
Hun sa: "Carl, faren din og jeg tror du har noen spesielle evner.
Jeg sier ikke at du er bedre enn de andre barna,
men det virker som du har noen spesielle evner."
Hun sa: "Hør her, Carl.
Den beste egenskapen man kan ha, er å dele gaven sin.
Hvis ikke er den verdiløs."
Hun sa det til meg, og jeg husket det hele livet.
Jeg deler hele tiden.
Hver gang jeg blir selvopptatt og tror jeg er noe...
Det han lever etter, mottoene hans, det som driver ham...
Han er så inspirerende.
-Takk. Du delte definitivt gaven din. -Det er det rette å gjøre.
100 prosent. Han har definitivt delt gaven sin.
-Ja. -Og det gjør Joe også.
Det er veldig viktig å gjøre det. Den er uansett ikke din.
Når du forsvinner, går den videre.
Du kan bli selvopptatt fordi du kan noe. Nei.
Jeg bruker min lidenskap for det han gjør til å vise det til verden.
Han har denne superkraften som han må videreføre til verden.
Så jeg syns det er fantastisk at vi utfyller hverandre.
-Denne heter Nashville. -En Nashville? Jøss.
Rainbow-bassen begynte som gitar på 70-tallet.
Du var den første som gjorde det.
De kalte den Rainbow, og da Les kom inn i livet mitt,
tenkte jeg: "Denne fyren er gal. Jeg skal lage noe sprøtt til ham."
-Det sprøeste. -Jeg skal lage noe sprøtt til ham.
Nå vil alle ha en Rainbow-bass.
-Er det hans første? -Den første jeg lagde til ham.
Men han hadde en før det.
Han sa at bassen han bruker, valnøttbassen...
Han fant den i en bruktbutikk i San Francisco for lenge siden.
-Virkelig? -Før jeg traff ham.
Jeg fant en brukt i min lokale musikkbutikk.
Jeg tenkte: "Herregud!" Så spilte jeg på den.
Det var den du prøvde.
Jeg var blakk, så jeg lånte penger og sparte. Den kostet 600 dollar.
Men da jeg skulle kjøpe den, hadde prisen steget til 1000.
Jeg sa til eieren: "Du sa den kostet 600!" Jeg gikk på high school.
Så sa han: "Du får den for 600 pluss moms."
Jeg sa "ok" og ga ham 600,
og skrev ut en sjekk på momsen. Men jeg fikk bassen.
Les kom bort og sa at han ville ha en seksstrenget bassgitar.
Han begynte å lage den, men så tenkte jeg:
"Gjør den båndløs, for jeg er en idiot."
Det gjorde livet mitt mye vanskeligere.
Hvorfor ville jeg ha den båndløs? Jeg ville ha en utfordring.
"Fire strenger er kjedelig. Jeg vil utfordre meg selv."
Dette er hans bass. Da jeg lagde hans, gikk disse hele veien gjennom.
Og da jeg skar den ut...
Jeg var på det kjøkkenet... Jeg burde tatt 50 millioner for den.
Les' musikk ble direkte påvirket av Carls geniale måte å lage bassen på.
Og låtene som ble laget på den hadde stor innvirkning på mange. Også meg.
Pachyderm-bassene er fantastiske. De er superergonomiske.
Men vil du ha et utrolig kunstverk
av den beste bassbyggeren noensinne, går du til Carl Thompson.
-Har du sett bildet jeg fikk av ham? -Nei, få se.
Han er en villmann. Jeg digger ham.
Han skryter fælt av deg. Det er en ære å komme hit og møte deg.
Jeg er så glad for bassen jeg fikk av deg.
Det er jeg også glad for. Som jeg har sagt før,
jeg har lagd gitarer for Lou Reed og Hank Williams,
men aldri til Aquaman.
Carl lagde denne nydelige seksstrengeren.
Trearbeidet er ren kunst.
Han hentet inspirasjon fra Les' stil og inkorporerte den i sin egen.
Carl er et geni.
Denne er fantastisk. Fin og lett.
Les har sine pachyderm-basser, som han lager med Dan Maloney.
-Dette er rått. -Ja. Carl.
Men det er vakkert å se hvor den stilen kom fra,
og det var fra Carl.
-Veldig kul. -Jeg er begeistret.
Gleder meg til å si det til Carl. Han blir nok veldig glad.
Å være i Carls lille kjeller...
Det er ganske imponerende. I serien besøker vi store firmaer
som lager håndlagde ting.
Men å se noen lage instrumenter i sin egen garasje, som Dan...
-Men likevel, Carl, han er vel 80...? -Jeg vet ikke.
Jeg tror han er en vampyr. Tidløs.
Ingen kan matche treverket hans. Det er utrolig. Det er kunstverk.
Når man skaper noe sammen med ham, får du et innblikk bak kulissene.
Du ser hva som kreves for å lage slike håndverk.
Koa-kroppen er av mahogni, og halsen er av flammelønn.
Jaså?
Slik så de ut før. Dette er halsen.
Og før dette, var det et tre.
Så to av mine første... Jeg har aldri hatt en båndløs,
så jeg tenkte at dere måtte lage det til meg.
Nydelig. Så dette er min første...
Dette blir den første seksstrengeren.
Oi! Fantastisk.
Jeg vet ikke hvor mange han lager i året,
men det er spesielt å ha noe fra ham, og å kunne filme ham.
Om det er en veldedig organisasjon du elsker,
skal vi samle inn penger til den. Hvis det er noe du...
-Make-A-Wish. -Make-A-Wish?
Jeg skal auksjonere bort min første båndløse bass
og forhåpentlig samle inn penger til noen veldedige organisasjoner.
Inkludert Make-A-Wish.
Hva sa jeg da han ringte?
Jeg sa: "Jeg har aldri møtt ham, men han høres ut som en hyggelig fyr."
Du ga meg mye gull i dag. Du ga meg noen gode råd.
Hei, kompis.
Å bruke teamets lidenskap til å tegne dette vakre bildet av ham,
var en ære.
LES CLAYPOOLS STUDIO BAY AREA I CALIFORNIA
Vil du se hva Dan har laget?
Dette er en av de første koaene han jobbet med.
-Den første koaen. -En av de første.
Dette er de to han jobbet med da du var her.
Jeg har brukt begge på turné.
I denne serien har jeg innsett at vår glød etter å skape noe
og gi vår gave til verden, er det som knytter oss sammen.
Vi vil dele disse unike gitarene med verden,
og jeg vil lage en vi kan auksjonere bort
og donere pengene til veldedighet.
Jeg sier til barna mine at når jeg dør, er det ingen penger igjen.
Evel Knievel sa: "Jeg har tjent to millioner dollar i mitt liv."
Det var veldig mye den gang.
"Men jeg har brukt fire."
Så jeg sier til barna mine at det neppe er penger igjen etter meg,
men de kan ha et skikkelig garasjesalg. For dette beholder jeg.
Jeg har alt mulig.
"Lola og Wolf, jeg har tjent mye penger,
men har brukt enda mer. Dere kan ha et skikkelig garasjesalg."
Vi auksjonerer den bort, og pengene går til en veldedig organisasjon.
Hvilken velger du?
Min nevø Matthew døde av leukemi for mange år siden.
Jeg så hva broren og svigerinnen min gikk gjennom.
Som far fins det ikke verre ting enn å miste et barn.
St. Jude's Hospital var fantastisk.
De tok seg virkelig av broren min og familien hans, så St. Jude's...
-Takk, bror. Fantastisk. -Ja, mann.
La oss spise pølser.
LOS ANGELES I CALIFORNIA
Ok.
La oss gjøre dette. Jeg skal vise deg noe.
Rett fra Murphys lab... Vi har tre.
Du store min.
Jeg vil gi deg to, og vi skal signere en til en fan.
Vil du åpne dem?
Å, jøss.
Noen kommer til å bli veldig glade.
Jøsses. Herregud!
Nå kommer den vanskelige delen.
-Vakkert. -Ja. Fin og mørk også.
-Jøss. -Greit.
Denne er god.
Se på dybden i fargen. Bevegelsene...
Det kalles "flammelønn" fordi den blafrer når man beveger den.
Å tilbringe tid med ham og gi ham dette
i hjemmet hans, samt å hedre ham, er fantastisk.
Han er et vakkert menneske.
Dette er virkelig vakkert arbeid.
-Ja. -Fantastisk.
Hvert eneste element er så dristig.
Jeg håper vi har klart å fange hvor utrolige disse tingene er.
Pearly har en tilstedeværelse,
en kraftfull tone som ennå ikke har blitt overgått.
Cesar. Vi klarte det.
Ja, og sammen skal vi støtte en veldedig organisasjon
som vi vet at du har vært så nært knyttet til.
Med alt arbeidet vi gjør rundt musikkutdanning,
tror jeg Gibson Gives er riktig sted.
-Gibson Gives. Jeg elsker det. -Fint. Det er i boks.
-Jeg må klype meg i armen. -Dette er et helt spesielt øyeblikk.
Og akkurat i tide. ZZ Top-turneen starter snart,
og vi trenger ikke å bekymre oss for hva vi tar med oss på veien.
Fantastisk. Dette er virkelig spesielt.
FENDER-FABRIKKEN CORONA I CALIFORNIA
Jeg elsker å være her.
Jeg er stolt av alt dere har skapt.
Det er det vi vil hylle. Håndverket.
Dere gjør det fortsatt her på Fender. Det er fantastisk å hylle håndverket
og videreføre det til musikerne.
Sirkelen er sluttet. Takk skal dere ha, Fender.
Mange av artistene vil at spesifikke håndverkere skal lage gitarene deres.
Dette er til guttene hos Fender. Jeg elsker dette lille teamet.
Vit hvor mye som ligger bak disse små kunstverkene.
For en fantastisk reise, ulik alt jeg har opplevd før.
Håndverkerne har åpnet øynene mine for kjærligheten og detaljrikdommen
som ligger bak hvert instrument de lager.
De kommer fra alle samfunnslag og skaper kunsten sin i ulike miljøer.
De er selv kunstverk, i kjellere, fabrikker og garasjer.
Det er et kollektiv av spesialister som elsker det de gjør,
og som deler gavene sine med verden.
Alle har en lidenskap for å bygge disse musikkverktøyene.
Vi ser det i hvert fildrag,
hvert hammerslag og i strengebehandlingen.
Jeg blir varm i hjertet av å se en del av denne verdenen
og møte mesterne som lever i den.
Jeg vil aldri bli en mester.
Jeg skulle bare lage en bass,
og jeg fant en måte å gjøre det på. Det er alt.
Man må ikke være et geni for å klare det.
TIL MINNE OM ROGELIO CENTENO "KONGEN AV METALLVERKSTEDET"