Hur är läget?
-Hur är det med dig? -Jag vaknar, brorsan.
-Okej, mannen. Mitt namn är Bill. -Hej, Bill.
-Det här är trälagret. -Jaså?
Ja. Här borta har vi fabriken.
Vi expanderar och vill ta över den byggnaden.
-Jösses. -Wow, det är fantastiskt.
-Ja. -Vi ville vara här tidigt.
Nej, det stämmer inte. Vi bor på vägarna.
FENDERFABRIKEN CORONA, KALIFORNIEN
Det här är sittplatser från Hollywood Bowl.
-Du skämtar! -Nej!
Det är det. De gamla sittplatserna, vi gör gitarrer av dem.
Hollywood Bowl, herrejävlar.
Jag slår vad om att ni har gammalt vintage trä.
-Ja, det har vi. -Ni har allt.
Vi tar emot gamla broar, träbroar, gammalt ladugårdsvirke
och gör gitarrer av det.
-Det är en bra dag. -Ja.
I det här avsnittet
ville jag verkligen fokusera på att bygga instrumenten från grunden.
Några av mina favorithantverkare
och otroliga killar jag följer på Instagram...
Du är bäst. Älskar dig.
Bara att kunna filma dem och hylla hantverket,
det är vad det handlar om.
Och att ta det och det inspirerar musikern.
Vi ska se det sista steget.
Besöket i Fenderfabriken
var verkligen början på hela den här grejen.
Jag ville dyka upp där, campa utanför
och vara där direkt på morgonen.
Fender har haft en enorm inverkan på mitt gitarrspelande.
Min första elgitarr var en Fender Nocaster som jag älskade.
Jag blev mer intresserad av att spela och fick stor respekt för hantverket.
De är människor. Det är inte en maskin. Jag älskar det!
Han har varit här sedan 1960, han är 91 år.
Hur är läget, Roger? Hur står det till, sir?
-Har du varit här i 60 år? -61.
-Du har varit här i 61 år. -Jag började 1960.
Född 1929, och du har varit här, och du är 91 år gammal.
Du är fantastisk, wow. Tack, min vän.
Det är fullt upp, konstnärskap.
Samma tekniker som de har använt sedan 1954.
Det som gjorde Fender till ett ikoniskt företag
och gjorde det till det välkända namn det är idag,
är hantverksskickligheten som lever vidare med varje gitarr.
Hantverk för mig är att lägga sin själ i det,
så att det är en reflektion av dig.
Det är galet att tänka på all musik som kommer skapas
med de här instrumenten.
Och allt börjar här, i händerna på dessa byggare.
Någon plockar upp en gitarr, håller den ett tag
och stirrar på varenda detalj.
Vissa tror att de är maskintillverkade,
men nej, varje detalj... Det var underbart att kliva in där
och se hur mycket som krävs för att göra en sån här gitarr.
Mycket mer än jag trodde.
Det är en vacker process. Jag blev verkligen imponerad.
Dale Wilson! Jag följer dig på Instagram.
Det är fantastiskt.
Att träffa alla hantverkare och killar som jag följer,
att kunna se allt arbete, deras workshops,
gå in där och se hur handgjort allt är.
Det är en sårbar grej.
Man gör något och om du är stolt visar du det för vänner och familj.
Men du är också sårbar eftersom du är orolig att de ska se
alla brister som du själv ser.
Jag har byggt gitarrer i ungefär 18 år här på Fender
och jag byggde min första gitarr när jag var 14 år i gymnasiet.
Andra ungar byggde bongar och klockor,
och jag byggde en gitarr.
Jag ville ta det lugnt och ta mig tid
och bara fokusera på något riktigt detaljerat.
Jag kan tillverka något som någon annan kan uppskatta.
Att kunna göra det här och göra någons dag,
det är därför jag gör det.
Att alltid lära sig och använda det i hantverket och göra det bättre
och lägga ner min själ i gitarren.
Jag fattar inte att det är mitt jobb. Ibland säger jag till mamma:
"Jag är hemma hos Jimmy Page," och hon svarar: "Vad trevligt."
Dessa hantverkare har de coolaste jobben.
De lever ut sin passion på jobbet
och använder sina färdigheter, så att andra kan skapa musik.
Alla i Fenderfabriken var så schysta och trevliga, hela teamet.
Att se ett instrument tillverkas fick mig att vilja veta mer
och att hämta inspiration från det.
Det ledde mig till Les Claypool,
en person som hade en stor roll i att skapa specialgjorda gitarrer.
Simmar du här?
Det kan man göra. Vi har en repgunga. Men har inte gjort det på länge.
Oroa dig inte, jag har varit livräddare. Det är lugnt.
Les Claypool och Primus hade stort inflytande på mig under min uppväxt.
Jag relaterar till hans musikstil som fick mig att spela bas.
Jösses. Det var mindre än en minut.
-Jag kallar honom Geoff. -Titta där, kompis.
Det är imponerande, sir.
Att få tillbringa tid med honom och bli vän med honom
är något som jag aldrig hade väntat mig som barn.
Jävlar! Damien.
Fan, jag har fångat Damien.
Så här dålig är Aquaman på att fiska.
Primus är utan tvekan ett av mina favoritband.
Basen står oftast inte i centrum, men Les Claypool,
när han är på scen, då styr han showen.
Den brummar verkligen.
Det här låter mer som Primus.
Han har några av de mest komplexa
och imponerande basriffs jag hört.
Vissa av dem kan han inte ens spela längre.
Hans starka band till instrumentet skapar hans unika sound.
Han är en mästare på sitt hantverk.
Varför började jag spela gitarr?
Jag har alltid velat lära mig.
Men det gick inte när jag var barn, och jag önskar att jag hade fortsatt.
Men det som inspirerade mig var musiker,
som Les Claypool och Flea, de är stora inspirationskällor.
Jag vill inte göra egna låtar. Jag vill bara sjunga deras låtar.
Det här är Carl Thompson-basar, en otrolig instrumentmakare.
Allt han gör är så unikt,
och man skräddarsyr sitt spelandet efter instrumentet.
Jag säger alltid att om du vill köpa
världens bästa bas, köp en Carl Thompson.
Titta på den. Den är underbar. Han tillverkar otroliga instrument.
Han är den moderna tidens Stradivarius, det är han verkligen.
Ger jag honom fingret när han kommer in?
Gör vad du vill.
Jag upptäckte Carl Thompson via Primus,
och Les Claypool var en stor inspiration för mig,
likaså Primus, när jag var barn och skateboardåkare.
Och bara att se... se honom fick mig att tappa hakan.
Läget, kompis? Det är ett nöje att träffa dig!
Fantastiskt, wow. Vilken fantastisk verkstad.
Det var spännande att få komma till Carls hus
och åka till Brooklyn och gå ner i källaren.
Den är verkligen pytteliten.
Okej, ska du visa mig runt?
Kom hit.
-Vaxa på, vaxa av. -Vaxa på, vaxa av.
Jag säger till alla som besöker mig att de måste arbeta.
Inga undantag. Jag bryr mig inte om hur stor han är!
Det är en ära.
Att vara i Carls närvaro, det är som att vara med farfar.
Du är i farfars källare, du hoppas att din farfar är så cool.
Han kommer med vackra små guldkorn av visdom.
-Vad fan är det här? -Min bror ritade den.
Okej, din bror ritade den.
Billy Ray, ser du namnet? Billy Ray Thompson.
Jag och Batman, jag känner honom.
Det är bara bläck. Han satte sig ner och gjorde så här.
-Wow. En familj av konstnärer. -Ingen penna, ingen sån skit.
I denna otroliga serie har vi träffat folk från hela världen,
inklusive mästare i hantverk på oväntade platser.
Carl är inte annorlunda. Hans utrymme må vara litet,
men de basar han skapar är otroliga.
Han har tillverkat instrument här i flera år,
och bokstavligen format musikhistorien under fingrarna.
Den här är underbar. Vill du skicka den till Australien?
Jag måste. Killen har väntat i en miljon år.
Nej, han kan vänta lite till.
Du började som jazzmusiker, och sen tillverkade du dina basar?
Eller har du alltid gjort det?
Mitt jobb var... Jag var inte bara jazzmusiker.
Jag var professionell musiker.
Och jag jobbade i studion, jag spelade i polkaband.
Jag spelade med Billy Ward and the Dominoes, Jackie Wilson.
Jag hade spelat en Fender-bas förut,
men inte sex kvällar i veckan.
Och jag sa: "Spelar ni så här?"
Ur balans och de vägde 4 000 kg.
Stallet är på fel ställe.
Jag sa: "Jag ska försöka göra en bas."
-Där är den, det är den första. -Wow.
-Jag gjorde den och sedan... -Wow.
-Vilket år var det här? Wow. -1974.
Men när jag var liten rörde jag inte ens en skruvmejsel.
Jag spelade bara gitarr hela tiden.
Så jag antar att det satt i generna.
Carl har levt ett extraordinärt liv.
Han är självlärd och jag saknar ord för att beskriva hur otrolig han är.
Jag vill att den ska se ut så här. Det måste bli rätt.
Det kvittar hur du tar tag i det.
Det visar hur viktigt hantverket är.
Många större byggare har förlorat den mänskliga känslan,
men det finns fortfarande ett fåtal som värnar om hantverket.
Billy, jag minns att jag såg det här, innan jag ens spelade gitarr.
Jag tänkte: "Vad är det?"
Jag köpte min första National.
Dagen då Robert Johnson dog.
Jag lärde mig spela Lap Steel,
och sen lärde jag mig spela "Come on in My Kitchen"
innan jag kunde spela en enda ton.
Jag började spela slide innan jag kunde göra det.
-Har du kvar den? -Ja. Jag har allt det där.
Det finns vissa gitarrer som har förändrat musikhistorien.
En av dem är ZZ Tops frontman Billy Gibbons Les Paul från 1959.
Mistress Pearly Gates.
Berätta om Pearly Gates.
Eric Clapton var killen som knäckte koden
och bevisen dök upp på baksidan av John Mayall
& the Bluesbreakers-skivan, och det blev det som gällde.
Men kom ihåg, det var år 66 eller 67,
och detta instrument hade inte producerats
-sen 59 eller tidigt 60-tal. -60-talet, ja.
Pearly Gates är en av världens mest ikoniska gitarrer.
Så teamet åkte till Gibson för att träffa Billy
och hans legendariska instrument.
Åkte till Los Angeles och sa att du har en köpare till Pearly.
Jag sålde Pearly av stål till honom.
-Var är Pearly? -På väg.
-Jösses. Nu går vi. Jösses. -Jag har henne. Är ni redo?
Pearly Gates är Billy Gibbons gitarr som han är känd för att ha haft
sen början av ZZ Top, mycket speciell.
Ljudet från instrumentet överglänste genast allt
som hade kommit före det.
Man får inte se den gitarren så ofta. Mitt team fick vara där
och se den mest perfekta Les Paul från 1959 i historien.
Den skapade underbar musik och en musikgenre.
-Ja. -Det här är musikhistoria.
Att kunna filma Pearly Gates, det är magiskt, det är enormt,
det är... Den gitarren är definitivt i säkert förvar.
De har resonans även när de är urkopplade.
Jag ska träffa Tom Murphy. Berätta vad det här är?
Det här var min pärm när vi först försökte återskapa Pearly Gates.
Det här är bilder på den riktiga gitarren.
Man har de här legenderna och jag vill hylla deras gitarrer
och vi ska ta deras gitarr med alla sprickor och beats,
rökiga ställen, och all själ som finns där,
och återskapa den med inspirerade hantverkare.
Och sen överraska dem, så att de kan spela den nya ute i världen.
Att få chans att återskapa
en av de mest kända gitarrerna i musikhistorien åt en musiklegend...
Ännu en surrealistisk upplevelse.
All kärlek och skicklighet som skapar ett mästerverk
får en att uppskatta hantverkarna
som ägnade sina liv åt att hålla denna konstform vid liv.
Alla som arbetar på Gibson älskar dessa musiker.
Det är kanske därför de jobbar där, och nu får vi bygga hans gitarr
och auktionera ut den.
Så det var speciellt att kunna dokumentera det
och sedan ge något tillbaka.
Det gladde mig att vi skulle återskapa Pearly Gates,
Billy Gibbons gitarr, åt Jason.
Den har alltid varit speciell för mig för under våren 1970,
satt jag på golvet i en klubb för att se Billy Gibbons nya band.
Han var bakom Marshall-förstärkaren med sin Les Paul i handen
och jag var en 19-årig grabb som hörde Billy Gibbons spela
och såg hans Les Paul.
Det var bara gitarrhimlen och musikhimlen.
Det är fantastiskt att cirkeln är sluten,
där jag påverkades av den gitarren och sedan får återskapa den.
Just den här gitarren, av alla gitarrer jag har gjort,
jag var tvungen att använda en stålborste
för att kopiera var han har slitit bort träet,
inte finishen, träet har nötts bort.
Bältesspänne, de hänger långt ner.
Det är så Billy Gibbons gitarr ser ut.
Ja, den har en... Vi nämnde tobak, den har spelats på många klubbar.
Naturligtvis. Man kan se att det gulnar.
Det är lacken som gulnar på hela gitarren.
Jag frågade honom, efter alla år och alla gitarrer,
hur den här aldrig gick sönder.
-Han sa: "För att hon var här." -Wow.
Vi hörde att Billy hade döpt sin Les Paul till Pearly Gates.
Han lånade ut en bil till en tjej för att åka till Kalifornien
och bilen hette Pearly Gates.
Min kompis sa: "Det finns en cowboy utanför stan,
han jobbar på en ranch, han brukade ha ett cowboyband.
Jag tror att han har en Sunburst Les Paul."
Jag sa: "Då åker vi och kollar."
Han drog ut den från under sängen,
det var den berömda historien, under sängen.
Han öppnade fodralet, där var den.
Det var en ung flicka som var i Texas,
hon var faktiskt från Los Angeles, och hon hade möjlighet
att få en roll i en film,
men hon kunde inte ta sig från Texas till Kalifornien.
Så en kompis till mig och jag gav henne en Packard från 1936.
Vi sa: "Vi vet inte om den kommer fram,
vi vet inte om du kommer dit."
Men hon sa: "Jag ska lära mig att köra den,"
vilket hon gjorde, tog sig hela vägen till Kalifornien,
fick rollen och hon sa: "Vad ska jag göra nu?"
Jag sa: "Sälj bilen." Hon gjorde det och skickade pengarna till oss
samma dag som vi hittade Les Paul.
Jag hade en näve med pengar och gav dem till cowboyen
och sa: "Här, vi gör en affär."
Han gick med på det. Det var början på det.
-Wow. -Ja.
Under en säng i Texas, där låg Pearly Gates.
Det stämmer.
Jag älskade att höra hans historia.
Det är ett exempel på att träffa sin hjälte och hjälten är cool.
Så var cool, var snäll.
Hantverkaren som byggde den första Les Paul från 1959
förändrade musikhistorien.
Varje gitarr byggdes för hand, så varenda en är unik.
Och precis som Pearly skapade de musik
som skulle inspirera oss i generationer.
Det är Pearly Gates! Ja!
Så vi är hemma hos Dan Maloney som gjort basar till mig i flera år.
Jag ville designa ett instrument som passade mig personligen,
mitt ergo-instrument.
Det var Dan, han var den enda jag ville prata med om det.
-Nu träffar vi Dan! -Nu ska vi träffa Dan!
-Han är en bra kille. -Han är här nånstans.
Mystiska killen.
Den mystiska... Hur mår du, Dan?
-Bra. -Kul att träffas.
-Det är här allt skapas. -Det är här det händer.
Jag bad Dan att göra en av mörk choklad
och jag ser verkligen fram emot att ha den första ätbara
Pachyderm-basen.
Vi pratade för jag ville ha en bas av dig,
och du sa att nästa bas
kanske skulle vara en koa, eller hur?
-Vi ska göra ett par. -Ett par koa.
-Vi får se vilken jag vill behålla. -Ja. Vi ska matcha.
Jag älskar naturliga material.
Jag känner en koppling till saker formade av jorden, de har ett syfte.
Koa är mitt favoritträ. Det kommer från Hawaii
och är så vackert.
Den här basen förenar de saker jag älskar.
-Så där ja. -Den är fin.
Wow, den blev jättefin.
Wow. Hur lång tid tog det att göra en?
Jag började med den här för fem eller sex månader sedan.
Jag sa: "Okej, jag vill ha något som balanserar otroligt bra,
som är lätt, kraftfull, simpel elektronik."
Jag vill att det ska vara enkelt och ergo.
Jag gillar att känna konturerna och hur de känns mot min kropp.
Jag sitter där och spelar på min stol och ligger på soffan
och gör alla möjliga saker,
för när jag växte upp med min Carl Thompson-bas
var den som min flickvän.
Jag hade den med mig överallt. Det var bekvämt.
Därför ville jag att mina instrument skulle kännas bra.
Vi flyttade midjan på den. Midjan är här, och här.
Jag märkte att den inte balanserade på mitt knä särskilt bra.
Så vi flyttade bak den nedre delen av midjan.
Det är samma bas men vi ville förlänga det nedre hornet
så att det känns bättre på knäet.
Den sitter där, du håller på med utrustningen,
den går ingenstans.
Det är också lite av en hyllning till Carl Thompson
eftersom Carl är en kung och det här är en hyllning.
Så alla är handgjorda.
Några av dem jag använder men han gör allt det proffsiga.
-Hur skulle du forma? -Med olika metoder.
Lite med den, och nånting större.
Jag skulle använda ett slipverktyg, och finslipa den.
Filar och sandpapper.
Han förstörde den.
-Den var min. -Ja, du köpte den.
Japp. Det är lugnt.
Jag gjorde några misstag
när jag jobbade på den, precis som du.
Vi klipper bort det. Jag gjorde inga misstag.
-Jag såg det. -Det hände inte.
Tack för att du öppnar ditt hem och visar oss ditt hantverk.
Tack för att du visade mig att du gör det själv,
vilket är fantastiskt.
Jag håller inte på med sånt. Jag är jazzmusiker.
-Jag spelar bas! -Jag spelar bara lite.
Den är ganska cool. Carls pappa byggde den här.
Så han tog halsen från en akustisk och byggde kroppen,
det var på 1930-talet.
Det var innan Les Paul byggde instrument.
Hans pappa gjorde inspelningar på tidig utrustning.
Han hade alltid problem med rundgång,
så han bestämde sig för att bygga en elgitarr.
-Wow. -Ja.
Min pappa var maskinist. Han var musiker.
Han var inte professionell. Han bara spelade.
Han hade den där gamla halsen och han tog några brädor,
kapade till dem och gjorde en kropp. Sen gjorde han pickupen.
-Les Paul spelade den. -Gjorde han?
Ja, Les var i min verkstad flera gånger på den tiden.
Les sa faktiskt: "Carl, din pappa kunde ha varit
en av de första att göra en solid gitarr."
Det är inte mycket, men den fungerade.
Jag har inspelningar från när han spelade på den.
Jag vet inte hur han lyckades spela på den.
Många killar har spelat på den. Eric Clapton har gjort det.
Eric Clapton?
När jag jobbade med Danny Armstrong. Alla de där killarna kom hit.
Den hör hemma i ett museum.
Carls pappas gitarr har spelats av många stora namn.
Det kan vara en av världens första solida elgitarrer.
Att se den bara hänga där visar hur ödmjuk han är.
-Finns det grejer här? -Nej, bara här.
-Det är fantastiskt. -Det är allt vi gör.
Carl kommer från en familj av kreatörer.
Som pappa vill jag föra vidare det jag älskar till barnen,
mina passioner, och jag kände en djup samhörighet.
Det är vad vårt program handlar om, konstnärliga hantverkare.
Och det här är själva hjärtat,
att vara i en källare i den här lilla studion
och tillverka de bästa basarna i världen.
Du är en av de bästa i världen, mannen.
Att dokumentera honom, det är vad det här handlar om.
Att gå ner i hans lilla verkstad, få uppleva det,
det var vackert att se allt komma till liv.
Jag ska berätta en sak för dig. Jag är ett av 11 barn.
En dag tog min mamma mig åt sidan,
jag tror att jag var ungefär 13-14 år gammal.
Hon sa: "Carl, din pappa och jag tror att du har speciella förmågor.
Jag säger inte att du är bättre än de andra barnen.
Jag säger att du verkar ha speciella förmågor."
Hon sa: "Låt mig säga dig en sak, Carl,
det bästa man kan göra är att dela med sig av sin gåva.
Annars är den värdelös."
Hon sa det till mig, och jag har burit det med mig.
Jag delar den hela tiden.
Varje gång jag blir självgod och tror att jag är någon...
Bara vad han lever efter, hans motto, det som driver honom,
och han är så inspirerande.
Tack, du delade definitivt din gåva.
Det är rätt gjort.
Hundra procent. Han har delat sin gåva med oss.
-Precis. -Det gör Joe också.
Det är en mycket viktig sak att göra. Den är ändå inte din.
När du försvinner tar nån annan över.
Man kan bli alldeles självgod för att man kan göra si eller så.
Jag använder min passion för vad han gör för att visa världen
och han har den här superkraften att kunna göra det här,
och måste förmedla den.
Det är underbart att vi kompletterar varandra.
-Den ska till Nashville. -Nashville? Wow.
"Rainbow Bass" började som en gitarr på 70-talet.
Du var den första som gjorde det.
De kallade den "Rainbow Bass" och när Les kom in i mitt liv,
tänkte jag bara att den här killen är galen.
Han ska få något galet.
-Det galnaste. -Jag ska göra något galet till honom.
Nu vill alla ha en "Rainbow Bass".
-Är det hans första? Rainbow? -Den första jag gjorde till honom.
Men han hade en innan dess, han hittade en,
han sa att den speciella han har, valnötsbasen.
Han hittade den i en butik i San Francisco för länge sedan.
-Jaså? -Innan jag ens träffade honom.
Jag stötte på en begagnad i den lokala musikaffären.
Jag tänkte: "Herrejävlar." Sen spelade jag den.
-Den från igår. -Ja.
Jag hade inga pengar, så jag lånade pengar från alla
och sparade, den kostade 600 dollar.
När jag skulle köpa den kostade den 1 000 dollar.
Jag sa till killen: "Du sa 600!" Jag gick i high school.
Han säger sen: "Okej, du får den för 600 plus moms."
Och jag sa: "Okej," och jag gav honom 600
och skrev en ogiltig check för momsen, men jag fick basen.
Les kom över och sa att han ville ha en sexsträngad bas.
Han satte igång och halvvägs igenom tänkte jag:
"Jag ska kanske ha en bandlös eftersom jag är en idiot."
Och jag gjorde mitt liv mycket svårare genom att göra den bandlös.
Varför bestämde jag mig för det? Det var löjligt.
Jag ville ha utmaningen.
Jag är trött på fyrsträngade, jag vill ha en utmaning.
Det är hans bas. När jag gjorde hans,
gick det här hela vägen igenom, ränderna.
När jag formade träet
befann jag mig i köket och borde ha tagit 50 miljoner dollar för den.
Les musik påverkades av Carls genialitet när han skapade basen.
Låtarna som skapades hade en djup inverkan
på många människor, inklusive mig.
Pachyderm-basar är fantastiska. De är superergo.
Men om du vill ha ett otroligt konstverk av den bästa basbyggaren
jag nånsin har stött på, skaffa en Carl Thompson.
Har du sett bilden?
Nej, visa den för mig.
Han är galen. Jag älskar honom.
Han talar så gott om dig. Det är en ära att få träffa dig.
Jag är så glad att jag fick en bas av dig.
Jag också. Som jag sa innan,
jag har gjort gitarrer till Lou Reed, Hank Williams,
men aldrig till Aquaman.
Aquaman.
Carl gjorde denna underbara sexsträngade bas.
Träarbetet var ren konstnärlighet.
Han tog inspiration från Les stil och införlivade den i sitt verk.
Carl är ett jävla geni.
Ja, den här är fantastisk. Fin och lätt.
Les har sina Pachyderm-basar som han gör med Dan Maloney.
-Den här är grym. -Ja! Carl!
Men det är verkligen vackert att se var den stilen kom ifrån
och det var från Carl.
-Ja, den är riktigt cool. -Jag är taggad.
Jag ska berätta för Carl. Han var glad att jag skulle hit.
Att besöka Carls lilla källare,
det är ganska imponerande. I serien filmar vi
dessa stora företag som fortfarande gör handgjorda saker,
och inifrån någons garage, som Dan, som tillverkar otroliga instrument.
Men hos Carl trodde man ändå...
-Och han är typ 80, vad? -Jag vet inte ens.
Han är en vampyr. Han är tidlös.
Titta på den. Ingen slår hans träarbete, det är otroligt.
De är bokstavligen konstverk.
Det är så vackert, du skapar något med honom,
du får se, bakom kulisserna,
vad som krävs för att göra nåt sånt och den typen av konstnärskap.
Så koaträ, kärnan är mahogny, halsen är rostad lönn.
Jaså?
Så här såg de ut innan, det där är halsen.
Innan dess är det ett träd.
Så två av mina första... Jag har aldrig haft en bandlös,
så jag trodde han skulle göra en, samma sak med er.
Den är vacker. Detta är min första,
det här blir den första sexsträngade, den här.
Fantastiskt. Jag vet inte hur många han tillverkar per år
men det är så speciellt att ha ett av hans verk
och att få spela in honom.
Finns det en välgörenhetsorganisation du älskar?
Vi ska samla in pengar och donera dem, om du har nån...
-Make-A-Wish. -Make-A-Wish?
Jag kommer att auktionera ut min första bandlösa
och förhoppningsvis samla in pengar till välgörenhet,
och sen blir det också Make-A-Wish, kompis.
Vi pratade i telefon, och vad sa jag? Jag sa:
"Jag har aldrig träffat killen, men han låter verkligen trevlig."
Du gav mig mycket guld idag, du gav mig några bra råd.
Kompis! Ja.
Att med mitt team och vår passion
kunna filma honom på det vackraste sättet,
det var en ära.
-Vill du se vad Dan har gjort? -Ja.
Det här är en av hans första koa-basar.
-Första koan? -En av dem.
En av de första.
Det här är de två koa-basarna han jobbade på.
Båda två har varit mina turnébasar.
Under skapandet av serien
har jag insett att lågan inom oss alla för att skapa
och ge vår gåva till världen är det som förenar oss.
Att kunna dela dessa unika gitarrer med världen.
Jag ville göra en extra och auktionera ut den
och sen donera till välgörenhet.
Jag säger alltid till mina barn
att när jag dör, finns det inga pengar.
Evel Knievel sa:
"Jag har tjänat två miljoner dollar i mitt liv,"
vilket var mycket på den tiden...
"Men har spenderat fyra."
Så jag säger till mina barn, när jag dör, finns det inga pengar,
men ni kommer ha ett jäkla loppis för jag behåller all den här skiten.
Du såg skåpbilen. Jag har allt möjligt.
Lola och Wolf, jag har tjänat mycket pengar,
jag spenderade mer, det blir ett jävligt bra loppis.
Vi auktionerar ut den och pengarna går till välgörenhet.
Vilken välgörenhetsorganisation?
Vi förlorade min brorson, Matthew, för flera år sedan i leukemi
och jag såg vad min bror och min svägerska gick igenom.
Som du vet, som pappa,
så kan man inte tänka sig nåt värre än att förlora ett barn.
St. Judes sjukhus var ett otroligt ställe
som verkligen tog hand om min bror och hans familj, så St. Judes.
-Tack, broder. Det är grymt. -Jajamän.
-Vi äter dina korvar. -Det gör vi.
Okej.
Nu kör vi. Låt mig visa dig något.
Okej, så direkt från Murphy Lab, vi har tre.
Herregud.
Jag vill ge dig två och vi ska signera en till ett fan.
Du får äran, vill du öppna dem?
Jösses. Wow!
Någon kommer att bli riktigt glad.
-Jösses. Ja! Herregud. -Eller hur?
Nu kommer den svåra biten.
-Vackert. -Just det. Fin och mörk också.
-Jösses. -Okej.
-Baby. Jisses. -Den är bra.
Titta på djupet i den färgen, rörelsen, du vet.
Den kallas flammande lönn av en anledning, eftersom...
den har ett flammande sken när den rör sig.
Att få umgås med honom och ge dem till honom
i hans hem och bara hedra honom, det är en underbar sak.
Han är verkligen en fin människa.
Det här är verkligen vackra verk.
-Visst är de? -Fantastiskt.
De har så vassa detaljer.
Jag hoppas att vi fångade det, hur otroliga de här sakerna är.
Pearly har denna närvaro,
denna kraftfulla ton, som ännu inte har överglänsts.
-Cesar. Vi gjorde det. -Jason. Hej, Billy.
Vi gjorde det och ska stötta en av välgörenhetsorganisationerna
som vi vet att du har varit så nära förknippad med.
Med allt arbete som vi gör kring musikutbildning,
tror jag att Gibson Gives är rätt plats.
-Schyst. Då säger vi så. -Gibson Gives, jag älskar det.
Jag kan inte fatta att det händer.
Det här är verkligen ett speciellt ögonblick.
Och ZZ Top-turnén ska strax dra igång
och vi behöver inte oroa oss
för vad vi ska ta med oss. Jag tittar på den.
-Det är fantastiskt. -Det här är verkligen speciellt.
FENDERFABRIKEN CORONA, KALIFORNIEN
Jag älskar det här stället och är stolt över det ni har skapat
och det är det vi vill hylla, det handgjorda.
Ni gör det fortfarande här.
Det är bara så underbart att hylla hantverk,
och föra det vidare till musikerna. Vi för vidare det vi älskar,
musikens universella språk, så tack, Fender.
Många musiker vill att specifika instrumentmakare,
hantverkare, ska bygga deras gitarrer.
Så det här är till grabbarna på Fender.
Jag älskar teamet.
Se till att uppskatta allt arbete bakom dessa små konstverk.
Vilken fantastisk resa, olik alla tidigare resor.
Hantverkarna har öppnat mina ögon för kärleken och detaljerna
som finns i varje instrument de skapar.
De kommer från olika samhällsskikt
och skapar sin konst i olika miljöer.
De är själva konstverk, i källare, i fabriker, garage.
Det är en grupp specialister som älskar vad de gör,
och som delar sina gåvor med världen.
De förenas av passionen för att bygga dessa musikverktyg
och överför den vid varje rasptag,
hammarslag och lindning av strängarna.
Jag är så glad över att få utforska en liten del av den här världen,
och att få träffa de mästare som lever i den.
Jag ville aldrig bli en mästare.
Jag hade en idé om att göra en bas,
och hittade ett sätt att göra det, det är allt.
Det krävs inget geni för att göra det.
TILL MINNE AV ROGELIO CENTENO "KUNGEN AV METALLVERKSTADEN"