Så... Å, jeg kan føle... Bror.
Den energien, jeg føler den, på en god måte.
Det er fortsatt fint på den måten.
Ta denne, sånn, her borte.
Jeg skal ikke lyve for dere, jeg er så nervøs.
Jeg er ikke kjent for min gode uttale.
Jeg mumler. Jeg liker ikke engang å gjøre intervjuer,
jeg skal intervjue en av heltene mine, jeg bare: "Skuespill?
Klart, jeg trenger ikke å se på denne *** greia."
LOS ANGELES I CALIFORNIA
Appetite.
Firebird, 58.
Det finnes ikke én type musikk jeg ikke liker.
Ja.
For meg er det den mest kraftfulle kunstformen mennesker kan skape.
Synger til sjelen, snakker til oss og setter oss inn i en tid
og et sted og en følelse og et minne.
Når du hører en legendarisk gitar synge,
kan du høre historiene som sitter i treverket,
minnene som sitter igjen etter mange år på veien.
Disse gitarene blir tidskapsler,
og de bringer deg tilbake som ingenting annet kan.
For meg er det ingen som legemliggjør det mer enn Slash og Gibson Les Paul.
Det er barndommen min, den formen, den looken, Slash uten skjorte,
skinnbukse, hår overalt, flosshatt, og bare lener seg tilbake,
tok en sigarett. "Den fyren er kul som ***."
Jeg har en av de mest pinlige historiene,
men jeg var... Jeg skulle ikke se på MTV,
men jeg gikk til barnevakten og så "Paradise City"
og Mötley Crüe og alt mamma ikke ville at jeg skulle se,
og jeg gikk i sirkler,
og det var da Slash skulle sette i gang,
og treffe den høye tonen,
og så gikk han rundt på hele scenen og ga alt.
Og jeg jammer, jeg jammer, og plutselig faller buksene mine ned.
Joggebuksene faller ned, og jeg snubler i dem,
rumpa mi er ute, jenter stirrer,
og jeg var på den høye tonen, og bare: "Ja!"
Men jeg kan fortsatt elske denne videoen.
Dette er delen jeg har ventet på. Nå begynner vi.
Skal du lyssette studioet?
Vi trenger noe. La oss ta den først.
-Ok. Ja, kompis. -Det er den opprinnelige nummer 250F.
Så denne gitaren var den andre Sunburst Gibson noensinne har laget.
Du vet at Sunburst er en populær finish.
Vent litt. En av dere må komme hit og se på denne tingen.
-Den er så vakker. -Det var et klistremerke, enda...
Ikke plukk på det! Du plukker på det som om det ikke er noe.
Herregud, kompis, det er helt utrolig.
Hver gitar har sin egen magi, sin egen mojo,
det er små, rare ting eller nynninger eller forskjellige følelser,
og ulike lyder,
Du kan spille på 100 gitarer, og ingen av dem er like.
Så når du har noe som har vært på veien,
som har opplevd det, tatt med røyken, følelsen og energien fra de rommene,
og som er med på disse konsertene, de har sin egen sjel.
Det tar form når musikerne legger inn sin magi,
og derfor vil jeg fremheve, feire artisten og verktøyet hans.
Det er min viktigste live-gitar.
Jeg har hatt denne siden... Det er en Les Paul Standard fra 1987.
-Den med sigarettmerket. -Ja, så hun heter Jessica.
Dette er en av få gitarer med et navn, men...
-Jeg kan ikke tro at den er fra 1987. -Den har reist mye.
Jeg kan ikke historien om sigaretten,
men gitarteknikeren min vet, jeg sa: "Hvordan skjedde det?"
Jeg spilte visst med Alice Cooper da det skjedde,
og jeg antar at sigaretten falt, og jeg var så giftig da
at den satte seg fast i gitaren og bare brant.
-Det er utrolig. -Ja.
Da jeg fikk se disse gitarene, var det så spesielt,
og jeg trodde ikke at de kom til å ha så stor innvirkning på meg, men jo.
Ja vel.
Dette er gitarene som skapte lyden av barndommen min.
Jeg kan ikke tro at jeg får se dem, langt mindre holde dem.
Dette er altså den opprinnelige AFD.
Jeg har enda et plekter i den fordi jeg var i studio.
En morsom historie om denne gitaren, da Guns begynte,
hadde jeg mange gitarer, men fra 1985 til 1986
hadde jeg en skikkelig kul, brukt Steve Hunter Les Paul.
I en dårlig periode solgte jeg den, og jeg hadde ingen gitarer,
så da vi spilte inn Appetite for Destruction-platen,
brukte jeg et par gitarer som ikke hørtes bra ut,
så jeg fikk panikk, og jeg tenkte: "Disse gitarene låter jævlig".
Og manageren vår på den tiden,
han kom opp da jeg skulle inn for å spille,
Ben dukket opp i studioet med akkurat denne gitaren,
så dette var hovedakkordgitaren min, så tok jeg den med på turné,
og jeg ville pensjonere den fra turnélivet.
Så den var ganske medtatt bare på grunn av det.
Men du har den i studio?
Jeg bruker den i studio, den høres bra ut, den...
-Se på deg, den er... -En unik lyd.
Jeg hadde den i studio for få dager siden,
jeg har masse gitarer der, alle er Les Paul,
men denne er helt unik.
Jøss. Så du har vært i studio, så dette er definitivt...
Ja, det er derfor den er stemt. De andre er der...
Morsomt, for du sa du pensjonerte denne.
Jeg tar den ikke med på turné mer.
Ja, det er bare fra 1987 til 1988, det er bare ett år på veien. Så...
-Det er bare ett år? -Den var helt ny da jeg fikk den.
Derfor ville jeg legge vekk denne og få noe annet, det gjør jeg enda,
Jeg liker å jobbe med nye gitarer, jeg tar ikke med gamle gitarer,
for de blir bare ødelagt, jeg er veldig hardhendt med dem.
Vel, du... Ja, kompis.
Bare å tenke på å gå til barndomshelten din,
jeg elsker Slash og musikken hans, den tok pusten fra meg,
den forandret alt for meg, så først møtte jeg ham,
så tenkte jeg: "Jeg har en idé." Han snakket om gitaren sin,
han har Appetite for Destruction-gitaren,
men bare én, han ga Axl en,
så han vil ikke ta den med på turné,
for de elsker dem, de pensjonerer dem,
men han vil ha den følelsen. Jeg tenkte: "La oss kopiere den."
Hva slags gitar har du,
som du gjerne vil ha en kopi av, så du hadde en til?
Jeg tror Jessica blir den rette,
-Ja. -Det ville vært den kuleste.
-Jessica er kul? -Den har så mange detaljer.
Jeg skal treffe Cesar neste uke, så viser vi ham dette opptaket.
-Det var alt, folkens. -Godt!
HJEMMET TIL GIBSON-GITARER NASHVILLE I TENNESSEE
Mike Hayes er den største musikeren som ingen har hørt om,
han er min kjære, kjære venn og gitartreneren min.
-Er han her? -Han kommer.
Greit, så det har vært nesten... Bryllupet mitt.
-Ja visst. Nei, ja. -Han er her.
-Du er enda bare ribbein. -Vel, baby.
-Står til? -Se på dette!
-Mike Hayes i huset. -Å, mann.
Du har gravende ribbein, du er så tynn.
-Hei, vennen. -Hvordan går det?
-Du ser bra ut. -Jeg spurte om... Det er borte.
-Kom igjen, kom inn. -Jeg er i hytta.
Når jeg finner et kult rom.
Hayes hadde flyttet til Nashville, og jeg skulle til Gibson,
og jeg stoppet på Carter's Vintage, en av mine favorittgitarbutikker,
og da jeg var der, fikk jeg vite
at Hayes hadde solgt Les Paul-gitaren som faren hans ga ham.
-Vi har hele rommet for oss selv. -Lukk døra.
-Hele rommet for deg selv. -Å, jøss.
-Så sett i gang, bror. Kom igjen. -Greit.
Jeg er glad jeg sa til kona...
Jeg ringte ham og sa: "Vi er i byen. Kom til Carter Vintage."
"Kan ikke, kona mi er gravid, kan føde når som helst,
så jeg må til sykehuset."
Så la jeg på, og hun så på meg, og jeg bare...
Og hun så på meg og sa: "Er du dum? Dra!"
Jason og jeg møttes, jeg må tenke litt på dette,
vi møttes i Guitar Center i Hollywood.
Jeg solgte mye, de kom inn
og fikk meg til å spille gitar for kunden,
han ville lære "Delta Blues",
men ville ikke starte med "Mary Had A Little Lamb".
Han inviterte meg hjem til seg, vi begynte å spille noen enkle
Muddy Water-låter, og når du er interessert i sånn musikk,
noe som er så dypt, får man en forbindelse,
det er ikke bare lærer og elev på det tidspunktet,
man blir som blodsbrødre.
Det er spesielt, for Mike Hayes er grunnen til...
Jeg møtte ham rett før jeg møtte kona mi for 15 år siden,
han er grunnen til at jeg plukket opp gitaren...
Jeg lærte deg alt.
...han lærte meg alt jeg kan,
og jeg forelsket meg i musikk, gitarer, og så flyttet du hit,
og har nå nesten en tredje baby på vei.
-Ja. Og når som helst nå. -Når som helst nå,
-gleder meg til å møte kona di. -En gutt.
-Endelig. -Ja.
Men når det gjelder gitarene dine...
Det var tøft da jeg kom hit, for ting fungerte ikke,
men jeg måtte selge bilen og alle gitarene mine på et tidspunkt,
men jeg er glad noen av dem er borte.
Du vet, noen ganger i livet må du gjøre det du må gjøre,
og noen ganger er det ikke pent,
og jeg hadde en Les Paul, det var en 1999 Standard,
som de ikke lager lenger, ikke sånn i hvert fall.
Faren min kjøpte den til meg da jeg begynte å spille,
så jeg hadde den med meg overalt, hele livet,
og på et tidspunkt i livet mitt gikk det ikke så bra,
jeg hadde husleie og barn å forsørge, så jeg måtte dessverre selge den.
Det var det tøffeste jeg noen gang har måttet gjøre.
Jeg kan ikke huske noe som var tøffere.
Ja, vi skal finne den fra 1999, de er på utkikk etter den.
Vel, som alle musikere, har jeg mye stolthet,
så jeg vil ikke be om mye hjelp
når jeg har venner som gjør det veldig bra.
Jeg ringte aldri Jay for å be om noe som helst.
Og jeg har ikke... Jeg ville ikke fortelle ham hva jeg gjorde.
Hva jeg måtte gjøre.
Skulle ønske han hadde spurt meg.
Jeg mener, litt knust, har vært i en situasjon
hvor jeg har solgt noen sprø ting til venner som syntes synd på meg
fordi jeg måtte få mat på bordet,
det er mange tunge stunder i mitt liv,
og noen ganger må man lene seg på vennene sine.
Men det var meningen,
og kanskje vi finner den igjen.
Eller kanskje noen har den og elsker den,
og det er noe de alltid har lett etter, så...
De har noe bra der ute.
Herregud!
-Mike Hayes, hva skjer? -Hva skjer, unger?
-Det er live. Jepp. -Sender vi direkte?
Velkommen, alle 15,5 millioner seere. Mitt navn er Mike Hayes,
vi er på Carter Vintage, min beste venn, Kenny Dayle.
-Hva skjer, folkens? -Fra sumpene.
-Hva skjer? -Stolt av deg.
Og min andre bestevenn bak deg, Jason Momoa.
-Hvordan går det? -Hyggelig å være her.
Torsdag kveld den 24., skal vi alle til BB King's,
Nashville i Tennessee, rundt 18:00, og vi skal... Herregud!
Og vi skal se meg, The Mike Hayes Band,
spille på BB Kings, Nashville, Tennessee, kl. 18:00 torsdag kveld.
-Fred. -Fred og kjærlighet.
Vi er her, kom og besøk oss.
-Hvordan var campingen? -Jeg frøs. Jeg var så våt.
Men det er så fuktig her, jeg våknet våt.
-Ja, ja. Ikke bra. -Ikke en god morgen.
GIBSON USA-FABRIKKEN
Hei!
-Ja, kompis. Kom hit, baby. -Hvordan går det?
Jeg dro til utstillingslokalet i Hollywood, så nervøs,
for jeg kjenner jo Slash, men jeg pleier ikke å intervjue noen,
jeg liker ikke intervjuer.
-Ja. -Slett ikke å intervjue ham.
Men fordi jeg er lidenskapelig opptatt av dette, var det en ære.
Vi redigerte dette sammen. Jeg skal bare spille det.
-Ok. -Vent litt, ikke sant?
Hvilken gitar har du som du gjerne vil ha en kopi av,
så du har en til?
Jeg tror Jessica er den rette.
Det ville vært den kuleste å lage.
Den var alltid med. Ville vært fint med en ny.
Ja, vel, la oss si det sånn, kanskje jeg bør skaffe meg en ny AFD.
Vi bør ha en AFD også, skjønner du?
-Han har bare to. -For jeg har bare to av dem,
og jeg kunne trenge en til, så det gjør vi.
La oss gjøre det.
-Cesar. -Ok.
-Vi må lage dem. -Vi skal lage dem. Fantastisk.
-Hvis dere sier det... -Nei, men for en vakker ting.
Det er som om det er barndommen min å se "Paradise City"
og "Welcome to the Jungle", og det var gitaren.
Vi går til spesialbutikken og inn i Murphy-laben
der gitarene skal lages.
Det er helt utrolig, Murphy-laben.
Du blir den første i Murphy-laben, vi har nettopp åpnet den.
Ingen utenforstående får komme inn,
med mindre det er Slash eller noe.
Du er den første som får gå inn i Murphy-laben utenom personalet.
Jøss. Jeg er så spent, jeg tror det blir en bra dag.
-Gutter! -Hva skjer?
-Jøss! Hyggelig å treffe deg. -I like måte.
Hyggelig å hilse på deg, hellige ***. Jeg er her!
Å, jøss.
-Ikke rip opp noe. -Ja, ikke rip opp noe.
-Sjekk det ut. -Wow. Kompis.
Se på den.
Murphys lab er basert på Tom Murphy, en fantastisk håndverker
som har mestret kunsten å få gitarer til å se slitte ut.
Slik jeg beskriver det, er Murphy-laboratoriet
et sted der konseptet med å tilføre alder til en gitar, skjer.
-Bror, dette er... -Ja.
Så vi vet alle hva det står for? Det er mye rock and roll.
-Mange år med rock and roll. -Mange år, kompis.
Det er ikke for alle, men det er for noen.
Jeg går alltid tilbake til jeans-analogien,
kan jeg bare kjøpe jeans som føles innkjørte og veldig myke?
Da jeg var liten, måtte moren din vaske Levis-buksene dine mange ganger
for at de skulle føles slik du vil at de skal føles,
og når de ble akkurat passe, gikk de i stykker,
og du måtte kjøpe nye.
Det var mitt tilbud til kunden, jeg kan ta ditt historiske instrument
og legge til aldring, og, selvfølgelig, det slo an. Veldig.
Jeg har aldri hørt om at de faktisk røykte en...
om det fungerer å sitte der med lakken, tror du?
Det har jeg hørt om, ja, du tar en gitarboks, opp ned,
og tenner en kartong sigaretter, og så er den full av nikotin.
-Det gjør vi ikke. -Å?
Vi har måter å lage lakken på. Men ja, jeg mener...
Jeg har hatt forsterkere der
-hele duken bare ble brun. -Wow.
Jeg har eldet så mange gitarer basert på et mønster av en kjendisgitar
eller en samlergitar,
så jeg har sett alle typer slitasje fra beltespennen bak,
armslitasje foran, bulker, sigarettmerker, brannsår.
Mange av rockestjernene spiller ikke på originalgitarene sine lenger,
for det er så mange alternativer, vi lager gitarer til stjerner
som de spiller på i stedet for originalen,
som de ikke trenger å ta med seg på turné mer.
Først holdt vi på en måte alt dette hemmelig,
du ville ikke at folk skulle se hvordan du gjør det,
så de prøvde å gjøre det selv.
Så tenkte jeg: "Jeg skal vise dem."
-Ja? -Slå deg løs.
Jeg elsker å vise andre.
Ja, vær så god, ta alt dette og gjør det jeg gjør.
Sånn eldes en gitar, akkurat der.
De fleste som kjenner meg og kjenner til aldring
vet at jeg har en stor ring med bilnøkler
for å lage det som ser ut til å være naturlige bulker og riper.
Og jeg brukte en beltespenne i mange, mange, mange år,
helt til cowboyen og hesten og kua brøt seg ut av spennen
fordi jeg banket så mye på den.
Denne kan nok selges på eBay.
Vi må få det til å se realistisk ut, og om den har en bulk eller et hakk,
må det være på et sted der det kan skje.
Du kan ikke bare hugge i fronten på en gitar
så ser det ekte ut.
Dette er en jernbanenagl, den er brukt på alle gitarene.
-Hver eneste en. -Wow.
Det er en hengselbolt fra en stakitt, avrundet,
og det gir det lille hakket der nede, alle disse er laget med denne.
Pang, pang, pang.
Du traff et mikrofonstativ eller noe der.
Ja. Jøss.
Når folk sier at jeg er kunstner, har jeg aldri sett på det som kunst,
jeg gjorde det ikke for kunstens skyld.
Moder Natur er den ekte kunstneren,
når kombinasjonen av lakken på gitarene
og treverket og menneskene som spiller på den,
det er kunsten, og å gjenskape det, er et håndverk.
Der vi flekker, må du ikke glemme det.
Å sitte med ham og se ham male, han er en skikkelig veteran.
Det var nydelig, herregud.
Murphy...
Han har studert så mange ulike gitarer via ulike spillere,
og forstår slitasjen som går inn i disse gitarene.
Sånn, ja. Hei.
Jeg skal få Jason til å sette initialene sine inne i hulrommene,
på den måten vil initialene være der for alltid.
-J. Momoa. -Ja.
-Fantastisk. -Rock on!
Jeg hadde én ting å gjøre før jeg forlot Gibson.
Så jeg introduserte to av mine gode venner, Mike og Cesar.
Denne fyren tok for Hendrix og gjorde det.
Jeg gleder meg virkelig over at dere får møtes.
Jeg har alltid vært stolt av ham, det har vært en tøff vei i 15 år.
-Denne mannen her. -Wow.
Vi lagde spesiallagde denne fra 1959.
-Åpne kofferten. -Åpne kofferten.
En av dere på ansiktet og en av dere på kofferten.
Det er en vakker gitar. Ja.
-Takk. -Glad i deg.
Det er den vakreste Gibson jeg noensinne har sett.
Jeg setter pris på det, tusen takk.
-Bare hyggelig. -Ja.
Han ga meg en 59 Les Paul som Tom Murphy hadde tatt på,
det er den beste gitaren jeg har eid når det gjelder lyden.
Den mest vellydende gitaren jeg har spilt på,
og ja, han bare ga den til meg, og det var bare...
Det var et stort øyeblikk. Det var et stort øyeblikk for meg.
Jason er så fri, og å ha ham som en del av familien min,
han minner meg alltid på at verden ikke handler om materielle ting,
alt kommer til å ordne seg, bare gi slipp.
Jeg spiller ikke bra i det hele tatt, jeg er bare sånn. Beklager.
Det vedder jeg på, jeg kan se det i øyeeplene.
Vet ikke, men jeg har aldri spilt på en så god Les Paul.
Jeg vet ikke.
Se opp, mann!
-Glad i deg. -Glad i deg.
-Står til? -Du er live for verden.
-Hei, hva skjer? -Kom ned.
Kom til BB Kings i Nashville i Tennessee.
Det er første gang for meg.
Pokker, der er jeg! Se på ham. Aquaman.
Se på det, der er det, hei. Jøss. Du har vært...
-Hvor fikk du tak i den frakken? -Snurr litt.
-Ja. -Pokker.
Mike Hayes, mine damer og herrer!
Hver gang vi møtes, vil jeg få alle til å se ham,
og alle som ser ham, blir imponert,
for han er bare et kraftsentrum.
-Det beste showet jeg har hatt. -Ja.
Greit, baby, la meg selge denne.
Hva skjer, baby?
Jeg skal ikke lyve, jeg er nervøs.
Det blir et fantastisk show i kveld,
det er en veldig spesiell kveld for min beste venn,
har ikke sett ham på lenge, han lærte meg å spille. Mike Hayes.
Jeg har akkurat fått en ny gitar, folkens.
Hvordan ser det ut? Ok?
Det er noe du må føle, du må gi helt slipp,
og alt du har lært,
du må avlære det øyeblikkelig.
Du prøver å knytte deg til en annen type bevissthet.
I den perioden kunne det ha vart en halvtime for deg,
i sakte film, men det er bare en solo på 45 sekunder.
Så det er slik det ser ut når jeg er i transe,
fordi en indre... Det er en form for meditasjon.
Hei, Jay, hva skal du til å gjøre?
Noe dumt, jeg går på scenen og spiller bass.
Jeg er livredd. Takk skal du ha.
Det var en veldig minneverdig opplevelse for meg,
å spille med ham, og å lage musikk.
Det som er fantastisk med Jay, er at han er en kunstner selv,
og han gjør det samme, han bare gir slipp,
og gir slipp på sitt eget ego når han gjør noe.
En gang til når kjærligheten
Kommer over deg
Eleven har bestått prøven.
Dette er den beste gitaren
jeg har hatt i hendene, mine damer og herrer.
Greit, hjem, kjære hjem. La oss gjøre dette.
LONDON I ENGLAND
Se på den! Det ser bra ut!
ETT ÅR SENERE
Ja.
Jeg elsker gitarer. Jeg er klar til å bli overveldet.
-Er du klar? -Ikke egentlig, men ja.
La oss gjøre dette. Hei, unger.
En drøm går i oppfyllelse,
vi får endelig sjansen til å se gitarene som Murphy lagde.
Du store...
-Dette er som jul for faren min. -Jeg vet ikke hva som er her inne.
Å, jøss!
Jøss.
Å, herregud!
Murphy!
Sånn ja, det er Appetite.
Slash sin Appetite.
Det er Jessica!
Der er den, det er Slash sin gitar.
-Er det faktisk Slash sin? -Jepp.
-Har han spilt på den? -Denne bygger på... Kompis!
Hør her, de laget en nøyaktig kopi av...
Så alt er likt?
-Det står Jessica. -Hvert merke?
Det er en nøyaktig kopi av hans. Det står Slash, Jessica.
Der har vi det. Godt gjort, kompis.
-Ta det rolig. Vær snill. -Takk, bror.
Ja, det har vært bra, men nå skal vi få den hjem.
Se på det.
Greit, vennen.
Viper Room er hellig grunn for rock and roll,
så vi mente det ikke fantes et bedre sted å vise Slash hans nye gitarer.
-Se på det. -Ta-da!
-Det er ganske kult.
-Jeg har skapt meg selv. -Wow.
Sannhetens øyeblikk, hva?
-Ja. -Ok.
-Jeg er veldig glad på mine vegne. -Dette er fantastisk.
-Så dette er... Sånn, ja. -Ok.
-De er til deg, sir. -Trommevirvel, ikke sant?
Jøss.
-Der er Appetite, og den er... -Oh, den ser fin og rik ut også.
Ja, ikke sant? Dette er så kult.
Han har alt, han har de første 50, han har alle typer gitarer,
hva kan jeg gjøre som gjør dem personlig,
at det kommer fra hjertet, noe som sier takk
for alt du har gjort for livet mitt?
Være med på å skape dette, og også donere til veldedighet.
Det er dette jeg vil gjøre, det er dette showet handler om.
Vi har laget en til, og denne skal vi auksjonere bort.
Og så vil en heldig person der ute kunne...
-Det stemmer. -Ja.
Spesielt fordi disse er så sjeldne.
-Dette er virkelig kult. -Ja, kompis!
Hva er en veldedig organisasjon du kan tenke deg?
Jeg tenkte på det, og jeg ville gjøre det for MusiCares,
en veldedighetsorganisasjon som står mitt hjerte nær.
De tar seg godt av mennesker fra alle samfunnslag,
men mange av dem har psykiske lidelser, rusavhengighet, fattigdom,
og mange andre problemer som rammer oss.
Og de fleste av dem er musikere, siden det er MusiCares,
så jeg tenkte at det er en god veldedighet.
-Perfekt, MusiCares. -Ja.
Jeg elsker det. Og der er den.
-Vil ikke bli for knyttet til den. -Å? Så...
-Jeg er helt overveldet. -Det er ikke over, kompis.
-Hva mer har du? -Ok.
Aldri i livet! Mener du det? Du nevnte ikke dette.
-Se på det. -Pokker.
-Ser bra ut, ikke sant? Jessica. -Dette er som jul.
De har virkelig detaljene, dette er vanvittig.
Vi fikk ikke sigarettmerket rett,
vi var ikke så giftig som du var da.
Det var ikke perfekt, men...
Det er nært nok.
Håper å se deg på turné og se deg jamme på disse.
Å hedre menneskene som har inspirert meg,
om det er lærere, mentorer, idoler, noen du alltid har sett opp til,
er det en vakker ting å bare gå
og takke for alt de gjør, det er en vakker følelse.
Slipp oss inn.
Vi er i England, vi kom nettopp fra USA,
og vi skal se Slash og Guns N' Roses.
-Jeg har en overraskelse til ham. -Slash er enda kul.
Ja, jeg vet det.
Han er den kuleste, han er kongen av kulhet.
Lillebroren min, som bor tvers over gata,
han tystet på meg og sa at jeg hadde Guns N' Roses-kassetter,
eller noe sånt, så mamma hørte på ham,
og tilfeldigvis satte hun på "Patience"-albumet, Lies,
og da tenkte mamma: "Hva hører sønnen min på?"
Hun sa: "Du få dem ikke tilbake
før du er gift eller skallet, og du har barn."
Men jeg har ikke de forbannede kassettene, mamma,
så det jeg gjorde... Mine barns første klær var som "Forever Slash",
"Guns N' Roses, Sweet Child of Mine",
og alle disse babyklærne tar jeg bilder av til mamma.
Det skal se bra ut. Ser dette bra ut? Ja.
Hun bare: "Jason!" Og nå er Slash og jeg venner.
Bare å kunne gå på showet
og se ham spille på en av gitarene vi har laget,
og se ham på scenen, han elsket dem.
Det er stor kjærlighet og respekt til håndverkerne som har laget den
og som er med på å lage Slashs gitar, kvaliteten
og håndverket så han kan si: "Denne blir med på turné,
den skal med på albumet mitt." Ferdig, jobben er gjort.
For meg og barna mine er sirkelen sluttet.
Musikk betyr mye for meg, det er historie og erfaringer,
det er noe som forbinder hver og en av oss. Den er alt.
-Se så høye de er! -Ikke sant?
Sånn. For det er...
Bare sett Lola, Lola og Wolf, så blir de glade.
-Til babyene. -Du er så søt.
Ja, det er... Jeg har ikke noen gitarer
som jeg har dedikert til barna mine på forhånd. Så...
-Se, Lola og Wolf. -Kult.
Og enda en ting for dere å krangle om.
-Ja, vel, så en av dere... -Du går alltid dit.
En av dere tar fingrene, den andre gjør...
-Kutt den i to. -Du gjorde det, Lola.
Det var fantastisk.
Han spurte meg hvordan det var. Bare spør. Hvordan var det?
Han ga alt på scenen.
Alt var på scenen, alt var der, du etterlot alt der.
-Pokker, det var fantastisk. -Takk.
Han fikk meg til å gråte på gitarverkstedet,
så jeg tenkte for meg selv: "Jeg skal ta igjen."
Vi har snakket om fortiden
og alt det der, tatt opp ting og samlet sammen ting,
og livet handler om å gi slipp,
og du er en av dem i livet mitt
som har hjulpet meg å gi slipp på mye som jeg trengte å gi slipp på,
og du har gitt meg så mye, og jeg vil gi noe tilbake,
og jeg har ikke noe jeg kommer på,
men det er noe jeg vil at du skal ha.
-Herregud. Jøss. -Den er til deg nå.
Til deg. Jeg er glad i deg.
Ta den med hjem.
-Glad i deg. Wow. -Glad i deg.
Jeg sa til kona mi at jeg skulle få ham til å gråte.
Jøss, kompis.
Dette er et stykke av den hellige gral, og du er læreren min.
-For en kveld, ikke sant? -Ja.
Jeg brukte denne gitaren over hele verden,
halsen var fra min første gitar, da jeg fikk den, var jeg rundt 13,
den hadde meksikansk kropp,
og jeg la til pickuper fra 60-tallet, og den var magisk.
Den var vakker da jeg fikk den,
men gikk gjennom alt med meg,
så den ble så slitt at den var nesten ikke spillbar.
Men det var på tide, og Jay, hele opplevelsen med at han
kom ned og fikk meg til å føle meg så bra, for familien min,
minnet det meg på at det er greit å gi slipp,
så jeg vil gi deg denne,
for denne er alt for meg.
Og jeg fikk ham til å gråte, bare litt.
Fikk meg til å gråte, og du får en gitar og du...
Du får en gitar!
-Du får en gitar. -Du får en gitar!
-Å, jøss. -Wow.
Jeg mener, dere så det, det er ekte vare,
jeg kjenner historien til denne gitaren,
jeg vet alt om den, jeg vet alt han gikk gjennom.
Jeg var der i de tøffe tidene, de gode,
vi har alle vært der.
Jeg forlot konserten hans en måned
før sønnen min ble født,
dagen før min kones bursdag,
og jeg forlot hans for å se ham i Hollywood,
og jeg gikk til en bar for å feire, og dette skjedde med fjeset mitt,
jeg fikk et ølglass i ansiktet,
jeg ringte sykehuset, jeg fikk 140 sting i ansiktet,
forandret min verden.
Jeg ble en berømt skuespiller med ett øye.
Å, ja.
Én millimeter fra øyeeplet mitt, spjæret opp hele ansiktet mitt,
og første audition etter det, var Game of Thrones.
Og jeg hadde et synlig arr gjennom ansiktet mitt, jeg har ikke mer å si.
Når som helst.
Og så endret alt seg, men vi har vært gjennom mye,
hatt opp-og nedturer,
og så fikk vi Kenny med og alt dette sammen.
Pokker ta dem.
Ja.
-Det blir ikke bedre enn det. -Ja.