- Vil vandet tage livet af dem? - Ja.
Men hvad så? Hvis det ikke lykkes?
Få dem ind i bilen.
Få slangerne derind og begynd at pumpe!
HOSPITAL NUMMER 6, MOSKVA 30. APRIL 1986
FIRE DAGE EFTER EKSPLOSIONEN
Jeg skal besøge min mand. Vasilij Ignatenko.
Han er brandmand fra Tjernobyl.
Tjernobyl? Beklager, ingen besøgende.
- Major Burov sagde ... - Det gælder alle.
Kom nu, jeg kommer helt fra Kiev-området.
Undskyld mig ...
- Undskyld mig. - Hvad bestiller du her?
Det er ikke sikkert for dig her.
Jeg skal besøge min mand, Vasilij Ignatenko fra Tjernobyl.
Jeg ved, hvem han er, men det kan du ikke.
Men jeg har en tilladelse ...
Du kan besøge ham i 30 minutter.
Ikke et minut mere. Og du må ikke røre ved ham.
- Er det forstået? - Ja.
Stue 15.
Tak.
- Du er vel ikke gravid? - Nej.
- Den får du ikke. - Her.
Vent lidt, jeg er ikke færdig.
Okay, fint.
Ja.
Se, hvad katten har slæbt ind.
Hvad var det, jeg sagde ...? Man kan ikke gemme sig for dig, hva'?
Av ... Bare lidt forsigtig.
Det er okay. Vi er okay.
Hvordan gik det til? Hvem gav dem den opfattelse?
Antyder De, at det var mig?
Nogen har besluttet, at evakueringszonen blev på 30 km -
- når vi ved, at vi har cæsium-137 her i Gomelregionen. 200 km væk!
- Det blev bestemt. - Hvorfor?!
Jeg ved det ikke!
Undskyld. Jeg må have siddet for længe i laboratoriet.
Eller også er jeg bare dum.
Men behøver det foregå på den måde?
En grundløs, tilfældig beslutning, der vil koste utallige liv -
- taget af en eller anden apparatjik? En karriereembedsmand?
Jeg er karriereembedsmand. Pas på, hvad De siger, kammerat Legasov.
Kammerater, vi kan se, at branden næsten er slukket.
Forekomsten af jod-131 og cæsium-137 er også faldet.
Godt. Ikke?
Men temperaturen stiger, og ...
Højere værdier for zirkonium-95.
Fra rørene uden om brændselsstavene.
Hvad vil det sige?
Nedsmeltningen er begyndt.
- Lig stille! - Slip ham, han har ondt!
Du må ikke være herinde. Gå ud, du må ikke være herinde.
2. MAJ 1986
"HJÆLP OS" MOSKVA BEDER OM HJÆLP
Ja. Stil ham igennem.
Nå?
Branden er så godt som slukket, og køletankene bliver tømt.
Vi har elimineret risikoen for termisk eksplosion.
Og?
Tilstanden i kernen forværres hurtigere end forventet.
Betonpladen holder seks til otte uger.
Derefter er der 50% risiko for, at stavene trænger igennem -
- og smelter sig ned til grundvandet.
Og hvor løber grundvandet hen?
Til Pripjatfloden, som løber ud i Dnjepr -
- primær vandforsyning for cirka 50 millioner mennesker.
For ikke at tale om, at afgrøder og kvæg bliver uanvendelige.
Vi anbefaler at placere en varmeveksler under pladen -
- som kan bremse nedsmeltningen.
Hvis det skal lykkes, har vi åbenbart brug for ...
... alt flydende kvælstof i hele Sovjetunionen.
Aha ... Okay.
- Vi får også brug for ... - I får, hvad I har brug for.
- Var der andet? - Nej.
Jo, jeg vil gerne drøfte evakueringszonen på 30 km.
Professor Legasov, er det Dem? Hvilken evakueringszone?
En mindre detalje, hr. generalsekretær.
- Premierminister Ryzjkov sagde ... - Siger han det, står det ved magt.
Professor Legasov, Deres eneste opgave er at få det til at stoppe.
Ingen spørgsmål. Bare sig, hvornår det er overstået.
Hvornår er Tjernobyl sikkert ...?
Halveringstiden for plutonium-239 er 24.000 år -
- så vi må hellere bare sige ikke i vores levetid.
- Vi trænger til at gå en tur. - Det er sent, jeg er træt.
Vi går en tur.
Hvad vil De have? En undskyldning?
Jeg vil ikke bare se til, mens ...
- Hvad sker der med drengene? - Hvilke drenge? Dykkerne?
Dykkerne, brandmændene, folkene i kontrolrummet.
Hvad gør strålingen helt nøjagtig ved dem?
Ved de doser, de blev udsat for -
- ødelægger ionstrålingen cellernes struktur.
Der kommer vabler på huden. Først bliver den rød, så sort.
Derefter følger en latensperiode.
Symptomerne aftager. Patienten virker til at være i bedring.
Rask, nærmest. Men det er han ikke.
Denne fase varer en dag eller to.
Fortsæt.
Derefter bliver celleskaderne synlige.
Knoglemarven dør, immunsystemet bryder sammen.
Organer og blødt væv går i opløsning.
Arterier og vener bliver hullede som en si.
Man kan ikke længere give morfin mod smerterne, hvilket er ... grufuldt.
Man er død inden for tre dage til tre uger.
Det er, hvad der vil ske med drengene.
Og hvad med os?
Vi har fået konstant stråling, men ikke så meget.
Den er ikke kraftig nok til at dræbe celler, men beskadiger vores dna.
Så med tiden ... kræft.
Eller aplastisk anæmi. Ligegyldig hvad dør vi.
Tja ...
På en måde kan man jo sige, vi er sluppet billigt ... Valerij.
Jeg har set dem før.
Nu ved du, hvorfor jeg ville ud at gå.
Vi må gå ud fra, at kontoret bliver aflyttet.
Og vores værelser. Selv badeværelserne.
- Har de været her hele tiden? - Selvfølgelig har de det.
Når vi ser dem herude -
- er det fordi, de vil have, at vi ved det.
Har De set det her?
Det smelter hurtigere end forventet.
Jeg ved det. Jeg har en plan.
- En varmeveksler, håber jeg. - Ja.
Jeg ville spørge Dem om noget, men De kom mig i forkøbet.
Hvorfor eksploderede den ...?
Jeg har regnet på det igen og igen ud fra det værst tænkelige scenarie.
- Svaret er altid det samme. - Og det er ...?
- Det er ikke muligt. - Ikke desto mindre ...
De kan ikke løse det her. Ikke med pen og papir.
Alle, der var i kontrolrummet, Djatlov, Akimov, Toptunov ...
Alle er i Moskva. Hospital Nummer 6.
Vi må finde ud af, hvad der skete den aften.
Minut for minut, beslutning for beslutning.
Kør nu, mens de stadig er i live. Tal med dem.
Hvis vi ikke finder ud af, hvordan det skete, vil det ske igen.
Og Khomjuk ...
Vær forsigtig.
TULA, RUSSISKE SFSR 3. MAJ 1986
Rend mig i røven!
Okay, her er en.
Hvad er stort som et hus, bruger 20 liter benzin i timen -
- laver en helvedes masse røg og larm og deler et æble i tre stykker?
En sovjetisk maskine, der kan dele æbler i fire stykker!
- Hvem er chefen her? - Jeg er sjakformand.
- Kulindustriminister Sjadov. - Vi ved, hvem De er.
Hvor mange mand er I?
Vi er 45 på det her skiftehold. Hundrede i alt.
Alle hundrede mand med udstyr skal komme med mig.
Ser man det. Hvor skal vi hen?
Det er hemmeligstemplet.
Kom nu. Skyd bare. I har ikke kugler nok til os alle sammen.
Dræb så mange, I kan. De overlevende tæsker jer til plukfisk.
- Sådan taler man ikke til os. - Hold din kæft!
Det her er Tula. Det her er vores mine.
Vi går ingen steder, før vi ved hvorfor.
I skal til Tjernobyl.
Ved I, hvad der er sket der?
Vi graver kul op, ikke lig.
Reaktorbrændslet trænger snart ned i jorden -
- og forgifter vandet fra Kiev til Sortehavet.
I al fremtid, siger de.
De vil have jer til at forhindre det.
Hvordan skal vi gøre det?
Det sagde de ikke. Det er ikke relevant.
Skal I vide det, eller har I hørt nok?
Nu ligner du en kulminister.
Vasja.
Nej, nej ... De har jo sagt, du ikke må røre ved mig.
- Det er ikke sikkert. - De rører da ved dig.
Hvis det er sikkert for dem, er det sikkert for mig.
- Hvor er de andre? - De er kommet på en særlig stue.
De vil ikke sige hvor.
Træk gardinerne fra.
Træk dem fra.
Fortæl, hvad du ser derude. Det hele.
Jeg kan se Den Røde Plads.
Og Kreml.
Spasskajatårnet, Lenins mausoleum.
- Kan du se Vasilij-katedralen? - Ja.
Ja, den er meget smuk.
Var det ikke det, jeg sagde? Jeg lovede at vise dig Moskva.
- Er det ikke rigtig? - Jo.
Tak.
Jeg vil ikke æde det lort. Giv mig noget andet.
Jeg er ikke sygeplejerske, kammerat Djatlov. Jeg er atomfysiker.
Fint nok, kammerat atomfysiker.
Med mindre De har en sandwich med smør og kaviar -
- kan De gå ad helvede til.
Hvad er der?
Jeg er ikke god til det, Boris. Alle løgnene.
Har du nogensinde været sammen med minearbejdere?
Nej.
Et godt råd: Sig sandheden.
De her mænd arbejder i mørke. De ser alt.
Andrej Glukhov, sjakformand.
Virker de?
Til en vis grad.
Selvfølgelig.
Hvad er det, vi skal?
Vi skal installere en varmeveksler med flydende kvælstof -
- under den her betonplade.
Man kan ikke komme til inde fra bygningen, så man skal ind under den.
- Hvad er der over pladen? - Reaktorkernen ... som nedsmelter.
Altså ...
Stort set, ja.
- Får vi den så i hovedet? - Ikke hvis I er færdige på 6 uger.
Størrelsesorden?
Herfra graver I en tunnel på 150 meter hertil -
- hvor I udgraver et hulrum på 30 gange 30 m til varmeveksleren.
Og da vi skal undgå, at jorden ovenover bliver løs -
- kan I ikke at bruge maskiner. Det bliver med håndkraft.
Vi har brug for flere mænd.
Mindst 400. Og vi er nødt til at arbejde døgnet rundt.
- Hvor dyb skal tunnellen være? Seks? - Tolv.
Tolv? Hvorfor?
For jeres sikkerhed.
I den dybde er I beskyttet mod det meste af strålingen.
Tunnelindgangen kommer jo ikke til at være 12 meter nede.
Nej.
Og vi befinder os ikke 12 meter under jorden nu.
Nej, det gør vi ikke.
Vi har en del udstyr allerede. Der kommer mere til midnat.
- I kan begynde i morgen tidlig. - Nej, vi begynder nu.
Mine mænd skal ikke være her ét sekund længere, end de behøver.
Hvis de her virkede, havde I dem nok på.
Er de alle sammen sådan?
Ja, alle sammen.
6. MAJ 1986 NI DAGE EFTER EKSPLOSIONEN
KAMMERATER! DET ER VORES MÅL HVER DAG AT GRAVE 13 METER
- Ja? - Hvad siger termometeret?
50 grader.
Fandens!
Hallo! I der!
- Vi skal have ventilatorer? - Hvorfor det?
Hvad mener du? Til at grave jeres skide tunnel!
- Hvem har ringet dig op? - Kammerater ...!
Der er 50 grader dernede.
Man kan ikke trække vejret uden maske, heller ikke med.
Det er som en skide ovn. Vi skal have ventilation.
Ventilatorer hvirvler støv op, som går i lungerne.
Jeg har indåndet støv i 20 år.
Ikke det her støv. Beklager, men det er for jeres egen skyld.
Mit navn er Ulana Khomjuk.
Jeg er atomfysiker ved Tjernobylkommissionen.
De må gerne fortælle mig, hvad der skete på natten for ulykken.
Kan De det?
Ja.
- Jeg vil gerne fortælle om det. - Okay.
Deres officielle titel er ...?
Mit navn er Leonid Fjodorvitj Toptunov.
Jeg er chefingeniør med ansvar for reaktorstyring -
- ved Tjernobyls atomkraftværk.
Chefingeniør?
Hvor gammel er De?
Jeg er 25.
- Ljusja ... - Jeg er her.
- Har du været herinde hele tiden? - Jeg er ikke blevet bedt om at gå.
Jo. 30 minutter, sagde jeg.
Men hvor er I? Når han vrider sig i smerte?
Når sårene klistrer til tøjet, og han har afføring i sengen hele natten?
I nord- og vestfløjen -
- hvor vi har snesevis af patienter fra Tjernobyl.
- Det er farligt. - Han er min mand.
Ikke længere. Han er farlig for dig nu.
Han er forbrændt.
- Tag nu hjem. - Jeg beder dig ...
Det varer ikke længe nu, men jeg ...
Jeg vil ikke have, han skal dø alene.
Hold dig uden for plastikforhænget. Ellers må vagterne fjerne dig.
- Ljusja. - Ja, skat.
Er det dag?
Nej, det er nat nu.
Jeg tror, jeg drømte noget, men nu er det væk.
Vasja ...
Vi skal have barn.
Branden er slukket.
Den er slukket, Valera.
Og minearbejderne gør utrolige fremskridt.
De er færdige om fire uger, siger de.
Fire uger. Kan du forestille dig det?
Jeg ved godt, arbejdet ikke er overstået.
Men det er begyndelsen på enden.
Undskyld, jeg forstyrrer, hr. viceformand, men ...
Det er minearbejderne.
Hvad? De nægter os ventilatorer, og det er for varmt til tøj.
Vi graver på den gamle måde. Sådan gjorde vores fædre.
Vi har sgu da huer på. Hvad mere ønsker De?
I har ikke samme beskyttelse uden.
Påstår De, at det gør en forskel?
Når det her er overstået, får de så hjælp?
Det ved jeg ikke.
De ved det ikke?
Så effekten sprang fra 200 til 400 megawatt?
Ja. Det gik meget hurtigt.
Hvorfor lukkede ingen straks reaktoren ned?
Hvorfor trykkede ingen på AZ-5-knappen?
Det gjorde vi også. Jeg rapporterede effektstigningen til Akimov -
- og han trykkede på knappen.
Det kan ikke være sandt, Leonid.
Det gjorde han altså. jeg sværger. Jeg så ham gøre det.
Og så eksploderede den.
Hvad?
- Hvilken stue ligger Akimov på? - 27.
Jeg trykkede på knappen før eksplosionen ...
Hvorfor skete det?
Jeg lukkede den ned. Jeg trykkede på AZ-5.
Tak, kammerat Akimov.
Vi gjorde alting, som vi skulle.
Ud herfra! Ud herfra!
- Slip mig! Stop! Stop så! - Ud!
Lod du hende være på stuen og røre ved ham?
- Hun er gravid. - Det passer ikke.
- Hvad har du dog gjort? - Hvor er hendes beskyttelsestøj?
- Ved du, hvad det her er? - Selvfølgelig. Jeg ville ikke ...
- Det her får folk at høre. - Hør nu ...
- Alle kommer til at høre om det. - Hvad kommer alle til at høre?
Jeg er fra Tjernobylkommissionen med Valerij Legasovs bemyndigelse.
- I kan tjekke det ... - Vi ved, hvem De er.
Hvad er det, alle skal høre?
MOSKVA 7. MAJ 1986
- Har du dine notater? - Ja.
De anholdt Khomjuk i aftes.
- Hvad? Hvorfor det? - Det ved jeg ikke.
- Var det ...? - Ja, selvfølgelig.
- Jeg er allerede i gang. - Boris, jeg ...
Jeg er i gang!
Hvad mere kan jeg gøre? Ret slipset.
De tager imod nu.
Efter tusindvis af flyvninger har de tapre helikopterfolk -
- nu slukket branden.
Minearbejderne kæmper heroisk for, at brændslet ikke når grundvandet.
Ydermere har vi afværget faren for endnu en eksplosion.
Folket tog udfordringen op og var opgaven voksen.
De samt alle de tilstedeværende her fortjener stor ros.
Professor Legasov og jeg har med stor agtpågivenhed -
- beskyttet statens sikkerhedsinteresser.
Og bortset fra de oplysninger, der slap ud kort efter ulykken -
- er ellers intet sluppet ud.
Kammerat Tjarkov.
Vi håber, vi har levet op til KGB's høje standard.
- Det har I. - Tak.
Professor Legasov vil nu gennemgå det arbejde, der venter forude.
Tak.
Viceformand Sjerbina har givet Dem de gode nyheder -
- som er, at den umiddelbare fare er overstået.
Men nu begynder desværre en lang krig.
Kolossale mængder radioaktive fragmenter og forurening -
- er spredt over et område på cirka 2600 km2.
Hele regionen bør evakueres helt og holdent.
Vi må gennemgå hver en by og landsby for at sikre, at det sker.
Alle levende dyr inde i zonen -
- husdyr såvel som vilde, må formodes at være forurenede -
- og skal slås ned for at forhindre radioaktiv spredning og sygdomme.
I umiddelbar nærhed af Tjernobyl har hver en sten, hvert et træ -
- og selve jorden optaget skadelige mængder af radionuklider -
- som spredes af vind og regn, hvis de ligger frit.
Altså må skovene jævnes med jorden -
- og det øverste jordlag skal vendes i et område på cirka -
- 100 kvadratkilometer.
Endelig skal der bygges en indkapslingskonstruktion -
- omkring selve kraftværket, som dog stadig vil være ekstremt ...
Folk vil dø.
Hvor lang tid, og hvor mange mand?
Vi anslår, det tager tre år at lukke området -
- og kræve 750.000 mand, deriblandt læger og bygningsingeniører.
Hvor mange vil dø?
Tusinder, måske titusinder.
Gå i gang.
- Kammerat Tjarkov. - Valerij.
Ja, professor?
- Min kollega blev anholdt i aftes. - Jaså?
Undskyld mig, men kan De forklare hvorfor?
Jeg ved desværre ikke, hvem De taler om.
Hun blev anholdt af KGB, og De er KGB's viceformand.
Korrekt. Derfor er det heller ikke længere mig, der anholder folk.
Men det er Dem, der får os skygget.
- Viceformanden har nok andet ... - Nej, jeg forstår det godt.
Kammerat, De kender historierne om os.
De chokerer selv mig, men vi er ikke, som folk siger.
Ja, I bliver skygget. Og dem, der skygger jer, bliver også skygget.
Ser De dem?
De skygger mig.
KGB handler om ansvar i alle led. Ikke andet.
De ved, hvad vi laver her.
- Stoler De virkelig ikke på os? - Selvfølgelig gør jeg det.
Men De kender vores gamle ordsprog: Tillid er godt, kontrol er bedre.
Og amerikanerne tror, Ronald Reagan opfandt det. Tænk engang.
- Tak for sludderen. - Jeg har brug for hende.
Tager De så ansvaret for hende?
Så er sagen afgjort.
- Hun hedder ... - Jeg ved, hvem hun er. Farvel.
Det gik overraskende godt. Du fremstod som en naiv idiot.
Og naive idioter udgør ingen trussel.
Jeg kommer tilbage, når papirarbejdet er færdig.
- Har De det godt? - De har ikke rørt mig.
De lod en gravid kvinde være i samme rum som ...
Det var dumt af dem og dumt af mig.
Djatlov vil ikke tale med mig.
Akimov vil, Toptunov vil, men ...
Valerij, Akimov ...
Han har ikke længere noget ansigt.
Vil De ud af det?
Har jeg noget valg?
Tror De, brændslet smelter igennem betonpladen?
Jeg ved det ikke. Risikoen er måske 40 procent.
Jeg sagde 50 procent.
Uanset hvad betyder tallene det samme: "måske".
Måske smelter kernen ned til grundvandet.
Måske redder mine minearbejdere under reaktoren millioner af liv.
Måske slår jeg dem ihjel for ingenting.
Jeg vil ikke det her mere.
Jeg vil stoppe.
Men det kan jeg ikke.
Og de har lige så lidt et valg, som jeg har.
Jeg tror, at trods al idiotien, alle løgnene, ja selv dette ...
... ser du det som din pligt.
De nægter at give Dem, før De kender svaret.
Sådan er De nemlig.
En galning?
En videnskabskvinde.
Vidste De, at de kørte en test af nødsystemet?
Ja.
Men det er ikke kun det.
Akimov siger, at de lukkede reaktoren ned.
Toptunov har bekræftet det. De trykkede på AZ-5.
- For sent, åbenbart. - Nej ...
De siger, at Akimov trykkede på AZ-5, og så eksploderede reaktoren.
Hvis det så kun var én, der hævede det -
- huskede han måske forkert eller bildte sig det ind.
Men de var enige og helt ubøjelige.
Kammerat ...
- Er det muligt? - Det giver ingen mening.
Jeg havde sagt det samme, hvis jeg ville dække over en fejl.
- Men? - Jeg tror dem.
Så undersøg det nærmere.
Vi må forfølge enhver mulighed. Selv den mest usandsynlige.
Uanset hvad eller hvem, der må tage skylden.
Jeg tager tilbage til hospitalet og taler med Akimov og Toptunov igen.
- Hvis de stadig er ved bevidsthed. - Det er de ikke.
Khomjuk!
Tekster: Bent Nylander Rasmussen www.sdimedia.com