-Kan vannet ha drept dem allerede? -Ja.
Hva gjør vi? Om det ikke lykkes?
Få dem inn i bilen.
Dra frem slangene og begynn pumpingen!
Sykehus nr. 6 i Moskva 30. april 1986
Fire dager etter eksplosjonen
Jeg vil treffe mannen min, Vasilij Ignatenko.
Han er brannmann fra Tsjernobyl.
Tsjernobyl? Vi tillater ingen besøkende.
-Major Burov sa at... -Vi gjør ingen unntak.
Vær så snill, jeg har reist helt fra Kiev-provinsen...
Unnskyld meg...
-Unnskyld meg. -Hva gjør du her?
Det er ikke trygt.
Jeg kom for å treffe min mann, Vasilij Ignatenko fra Tsjernobyl.
Jeg vet hvem han er, men det går ikke.
Men jeg har en passerseddel...
Du får møte ham i 30 minutter, ikke ett minutt lenger.
-Du får ikke røre ham. Forstått? -Ja.
Rom 15.
Takk.
-Du er vel ikke gravid? -Nei.
Du får ikke det kortet. Her.
Vent litt, jeg er ikke ferdig.
Ok, bra.
Ja.
Se hvem som kommer her.
Hva var det jeg sa? Til og med her finner hun deg!
Au, vær forsiktig!
Men det går bra. Det går bra med oss.
Hvordan kunne dette skje? Hvem hadde denne ideen?
Mener du at jeg gjorde det?
Noen bestemte at evakueringsområdet skulle utgjøre 30 kilometer-
-når vi har cesium-137 i Homjel-provinsen...20 mil unna!
-Det ble bestemt... -Basert på hva?!
Jeg vet ikke!
Unnskyld meg. Kanskje jeg har vært for mye i laben...
...eller så er jeg dum...
...men skal ting foregå slik?
En vilkårlig avgjørelse som vil koste adskillige liv-
-som ble tatt av en byråkrat eller partipamp?
Jeg er en partipamp, så tenk på hva du sier, kamerat Legasov.
Kamerater, vi kan bekrefte at brannen stort sett er slukket.
Og vi ser reduserte utslipp av jod-131 og cesium-137.
-Bra, eller? -Men temperaturen stiger.
Og...
En forhøyning av zirkonium-95.
Fra brenselstavenes kledning.
Hva betyr det?
Kjernen har begynt å smelte.
-Ikke rør deg! -Slipp, det gjør vondt!
Du får ikke være her inne! Gå, du skal ikke være her!
Den 2. mai 1986
Moskva får hjelp
Ja. Koble ham over.
Nå?
Brannen er så godt som slukket, og vannreservoarene tømmes nå.
Vi har forhindret faren for termisk eksplosjon.
Og?
Situasjonen i kjernen forverres raskere enn forventet.
Betongplaten holder i seks til åtte uker,-
-men ifølge Legasov er det fare for at brenselet trenger gjennom-
-og når grunnvannet etter det.
Og hvor fører grunnvannet?
Til Pripjat-elva, som har sitt utløp i Dnepr...
...vannkilden til nær 50 millioner mennesker.
I tillegg ødelegges alt av husdyr og avlinger.
Vi vil installere en varmeveksler under platen-
-for å senke temperaturen i kjernen.
For å lykkes med det trenger vi nok...
...alt flytende nitrogen som finnes i Sovjetunionen.
Ok.
-Og så trenger vi... -Dere får det dere trenger.
-Noe mer? -Nei.
Jo, jeg vil diskutere unntakssonen på 30 kilometer.
Professor Legasov, er det deg? Hvilken unntakssone?
En detalj, generalsekretær.
-Statsminister Rysjkov slo fast at... -Da har han fastslått det.
Professor Legasov, din eneste oppgave er å få slutt på dette.
Jeg vil ikke ha spørsmål, bare vite når dette er over.
Mener du når Tsjernobyl er trygt,-
-så er halveringstiden til plutonium-239 24 000 år.
Så vi kan konstatere at det ikke skjer i vår levetid.
-Vi bør ta en spasertur. -Det er sent, og jeg er trøtt.
Vi skal ta en spasertur.
Hva vil du høre? En unnskyldning?
Jeg vil ikke se på når...
-Hva vil skje med mannskapet? -Hvilket mannskap? Dykkerne?
Dykkerne, brannmennene, operatørene i kontrollrommet...
Hvordan påvirkes de av strålingen?
Ved dosene de ble utsatt for-
-vil den ioniserende strålingen gjøre skader i cellestrukturen.
Huden dekkes av blærer, blir rød og svart...
Det etterfølges av en latensfase.
Sykdomsproblemene avtar, og pasienten virker bedre...
...eller frisk, men slik er det ikke.
Fasen varer i en dag eller to.
Fortsett.
Deretter viser celleskadene seg.
Beinmargen dør, immunsystemet slås ut...
...organer og vev brytes ned.
Arterier og vener holder ikke lenger tett,-
-så det er nytteløst å gi morfin mot smertene, som er...forferdelig.
Man dør i løpet av tre dager til tre uker.
Det er hva som vil skje med mannskapet.
Og hva skjer med oss?
Vi ble utsatt for en real dose, men den er betydelig lavere.
Ikke høy nok til å drepe cellene, men den kan skade DNA-et vårt.
Med tiden får vi kreft...
...eller aplastisk anemi. Vi dør i begge tilfeller.
Nå...
Man kan på en måte si at vi slapp billig unna, Valerij.
Jeg har sett dem før.
Nå forstår du hensikten med spaserturen.
Vi må utgå fra at kontoret er avlyttet,-
-som våre rom og bad.
-De har vært her hele tiden. -Selvsagt.
Og at vi ser dem her ute...
...skyldes at de vil at vi skal vite det.
Har du sett dette?
Brenselet smelter raskere enn antatt.
Ja. Jeg har en plan.
-En varmeveksler, håper jeg. -Ja.
Jeg ville spørre om noe, kamerat, men du har stilt deg samme spørsmål.
Hvorfor eksploderte den?
Jeg har sett på tallene ut i fra reaktorens verst tenkelige scenario.
-Og jeg får alltid samme svar. -Som er...?
-Det er ikke mulig. -Men allikevel...
Du kan ikke løse dette her, ikke med penn og papir.
Alle som var i kontrollrommet, Djatlov, Akimov, Toptunov...
Alle er i Moskva, på sykehus nr. 6.
Vi må finne ut hva som skjedde den kvelden.
Skritt for skritt, avgjørelse for avgjørelse.
Dra nå, mens de ennå er i live. Prat med dem.
Om vi ikke finner ut hvordan det skjedde, så vil det skje igjen.
Og Khomjuk...
Vær forsiktig.
Tula i Russiske SFSR 3. mai 1986
Dra til helvete!
Her er en.
Hva er stort som et hus, bruker 20 liter bensin i timen,-
-avgir masse røyk og ulyd og skjærer et eple i tre biter?
En sovjetisk maskin som skal kutte epler i fire biter!
-Hvem bestemmer her? -Jeg er arbeidsleder.
-Jeg er kullindustriminister Sjadov. -Vi vet hvem du er.
Hvor stort mannskap har dere?
Vi er 45 i dette skiftet, hundre til sammen.
Jeg vil at samtlige 100 tar utstyret sitt og blir med.
Vil du det? Hvor da?
Det er hemmeligstemplet.
Kom igjen, skyt. Dere har ikke nok kuler til alle sammen.
Drep så mange dere kan, så får de overlevende banke dere opp.
-Sånn snakker du ikke til oss! -Hold kjeft.
Dette er Tula. Det er gruven vår.
Vi drar ikke herfra uten å ha fått vite hvorfor.
Dere skal til Tsjernobyl.
Vet dere hva som har skjedd der?
Vi graver opp kull, ikke lik.
Brenselet vil gå ned i bakken-
-og forgifte vannet fra Kiev til Svartehavet.
For all fremtid, sier de.
De vil at dere sørger for at det ikke skjer.
Og hvordan skal vi gjøre det?
Det sa de ikke. Det er ikke relevant.
Må dere vite det eller har dere hørt nok?
Nå ser du ut som kullministeren også.
Vasia?
Vasia.
Nei... De har sagt at du ikke får røre meg.
-Det er farlig. -Men de tar på deg.
Hvis det er ufarlig for dem, er det ufarlig for meg.
-Hvor er de andre? -De ble ført til et annet rom.
De sier ikke hvor.
Åpne gardinene.
Åpne dem.
Fortell hva du ser der ute. Beskriv alt du ser.
Jeg ser Den røde plass.
Og Kreml.
Spasskaja-tårnet, mausoleet...
-Ser du Vasilijkatedralen? -Ja.
Ja, den er veldig vakker.
Sa jeg ikke det? Jeg lovte å vise deg Moskva.
-Eller hva? -Ja.
Takk.
Jeg vil ikke spise den dritten, gi meg noe annet.
Jeg er ikke sykepleier, men kjernefysiker, kamerat Djatlov.
Ok, kamerat kjernefysiker...
...hvis du ikke har litt brød med smør og kaviar...
...så kan du dra til helvete.
Hva er det?
Jeg er ikke spesielt flink til å lyve, Boris.
Har du vært mye med gruvearbeidere?
Nei.
Jeg anbefaler deg å si sannheten.
Disse mennene arbeider i mørket. De ser alt.
Andrej Glukhov, arbeidsleder.
Fungerer de?
Til en viss grad.
Naturligvis.
Så hva skal gjøres?
Vi må installere en varmeveksler med flytende nitrogen-
-under denne betongplaten.
Det er ikke mulig å nå dit fra innsiden av bygget,-
-så vi må komme oss inn nedenfra.
-Og hva står på platen? -Reaktorkjernen...som smelter.
Som at...
I prinsippet, ja.
-Vil den rase over oss? -Ikke om det gjøres på seks uker.
Mål?
Herfra graver dere en tunnel som leder 150 meter hit...
...der dere graver ut 30 ganger 30 meter til selve varmeveksleren.
Siden vi må unngå vibrasjonsskader i bakken-
-kan det ikke brukes maskiner. Dette må gjøres for hånd.
Vi trenger flere menn.
Minst 400, og vi må jobbe døgnet rundt.
-Og dybden på tunnelen? Seks meter? -Tolv meter.
Tolv? Hvorfor det?
Det er for deres sikkerhet.
På det dypet beskyttes dere fra det meste av strålingen.
Tunnelens inngang graves ikke tolv meter under bakken.
Nei.
Og vi befinner oss ikke tolv meter under bakken nå.
Nei, det gjør vi ikke.
Vi har en del utstyr på plass, men det kommer mer ved midnatt.
-Dere kan begynne i morgen tidlig. -Nei, vi begynner nå.
Jeg vil ikke ha mine menn her lenger enn nødvendig.
Hvis disse fungerte, ville du ha brukt dem selv.
-Er alle slik? -Ja, alle sammen.
Den 6. mai 1986 Ni dager etter eksplosjonen
Kamerater! Det er vårt mål å grave 13 meter hver dag
-Ja? -Hvor varmt er det?
Femti grader.
Helvete!
Hallo! Dere!
-Vi trenger vifter. -Hvorfor det?
Hva snakker du om? For å grave den jævla tunnelen!
-Har noen snakket til deg? -Kamerater!
Det er 50 grader der nede.
Man får ikke puste verken med eller uten maske.
Det er som en ovn. Vi trenger ventilasjon.
Vifter rører opp støv som havner i lungene deres.
Jeg har pustet inn støv i 20 år.
Ikke dette støvet. Beklager, men det er for deres skyld.
Mitt navn er Ulana Khomjuk.
Jeg er kjernefysiker og inngår i Tsjernobylkommisjonen.
Jeg vil at dere forteller meg hva som skjedde på ulykkesnatten.
Kan dere gjøre det?
Ja.
-Jeg vil si det. -Greit.
Din offisielle tittel var...
Mitt navn er Leonid Fjodorvitsj Toptunov.
Jeg er sjefingeniør med ansvar for reaktorstyring-
-ved Tsjernobyl kjernekraftverk.
Sjefingeniør?
Hvor gammel er du?
Jeg er 25.
-Ljusia... -Jeg er her.
-Har du vært her inne hele tiden? -Jeg ble ikke bedt om å gå.
Jo. Tretti minutter, sa jeg.
Men hvor er du når han har det vondt?
Når sårene kleber seg fast på klærne, og han gjør i buksa?
I nordre og vestre fløy, med dusinvis av pasienter fra Tsjernobyl.
-Det er farlig... -Han er mannen min.
Ikke nå lenger. Han er farlig for deg.
Han er brannskadet.
-Dra hjem! -Vær så snill...
Det drøyer ikke lenge, men jeg...
Jeg vil ikke at han dør alene.
Hold deg på rett side av forhenget, ellers vil vaktene føre deg vekk.
-Ljusia... -Ja, kjære.
Er det dag?
Nei, det er natt nå.
Jeg tror at jeg drømte noe, men nå er det borte.
Vasia...
Vi venter barn.
Brannen er slukket.
Den er helt slukket, Valera.
Og gruvearbeiderne har utrolig stor fremdrift.
De er ferdige om fire uker, sier de.
Fire uker... Kan du tenke deg det?
Jeg vet at jobben ikke er gjort...
...men det er begynnelsen på slutten.
Unnskyld at jeg forstyrrer, men...
...det er gruvearbeiderne.
Hva? De nekter å gi oss vifter, og vi kan ikke jobbe i klær.
Så vi graver på gammelt vis, som fedrene våre gjorde.
Vi går fortsatt med luene. Hva mer forlanger dere?
Dere er ikke like godt beskyttet uten...
Vil det gjøre noen forskjell?
Når dette er gjort, får de hjelp da?
Jeg vet ikke.
Du vet ikke?
Så effekten steg fra 200 til 400 megawatt?
Ja. Det gikk veldig fort.
Hvorfor stoppet man ikke reaktoren?
Hvorfor trykte ingen på AZ-5-knappen?
Det gjorde vi. Jeg rapporterte effektstigningen til Akimov,-
-og han trykte på knappen.
Det er ikke mulig, Leonid.
Han gjorde det, jeg sverger. Jeg så ham gjøre det.
Det var da den eksploderte.
Hæ?
-På hvilket rom ligger Akimov? -27.
Jeg trykte på knappen før eksplosjonen...
Hvorfor ble det sånn?
Jeg stoppet den, jeg trykte på AZ-5.
Takk, kamerat Akimov.
Vi gjorde alt riktig.
Vi gjorde alt riktig...
Ut herfra! Ut herfra!
-Slipp meg. Slipp! Gi deg! -Ut herfra!
Lot du henne gå innenfor forhenget?
-Visste du at hun er gravid? -Det er ikke sant!
-Hva har du gjort? -Hvor er vernetøyet hennes?
-Forstår du hva vi hanskes med? -Selvsagt. Jeg...
-Dette skal folk få høre om. -Vent...
-Alle skal få høre om dette! -Hva skal alle få høre?
Jeg er her på Tsjernobylkommisjonens og Valerij Legasovs vegne.
-Du kan sjekke. Navnet mitt... -Vi vet hvem du er.
Hva er det alle skal få høre?
Moskva 7. mai 1986
-Har du med deg notatene? -Ja.
De pågrep Khomjuk i går.
-Hva? Hvorfor det? -Jeg vet ikke.
-Var det...? -Selvsagt.
-Jeg jobber med saken. -Boris, jeg...
Jeg jobber med saken!
Hva mer forlanger du? Rett på slipset ditt.
De tar imot deg nå.
Etter tusenvis av tokt har vårt tapre helikoptermannskap-
-klart å slukke brannen.
Gruvearbeiderne sørger for at brenselet ikke når grunnvannet,-
-og vi har kunnet forhindre trusselen om flere eksplosjoner.
Sovjetunionens innbyggere har taklet utfordringen.
De bør, som alle i dette rommet, hylles for innsatsen.
Professor Legasov og jeg har jobbet iherdig for-
-å beskytte statens sikkerhetsinteresser.
Og bortsett informasjonen som ble kjent rett etter ulykken,-
-har vi kunnet holde tett.
Kamerat Kharkov...
Jeg håper at vi har levd opp til KGBs forventninger.
-Det har dere. -Takk.
Professor Legasov vil nå gå gjennom jobben som gjenstår.
Takk.
Viseregjeringssjef Sjerbina kunne legge frem den gode nyheten...
...at den umiddelbare faren er over.
Men nå begynner den lange krigen.
Enorme mengder radioaktivt avfall og stråling-
-dekker et område på cirka 2600 kvadratkilometer.
Det kreves fullstendig evakuering av hele dette området.
Vi må gjennomføre dette i enhver by og landsby.
Samtlige dyr innenfor dette området,-
-husdyr som ville, antas som kontaminerte-
-og må derfor avlives for å forhindre spredning.
I Tsjernobyls nærområde er enhver stein, ethvert trær-
-og jorda full av helseskadelige nivåer med radionuklider,-
-som vil spres via vind og regn.
Vi må derfor ødelegge skogene,-
-rive opp det øverste jordlaget og snu dette helt.
Dette i et område på cirka 100 kvadratkilometer.
Til sist må vi få på plass en omsluttende konstruksjon-
-rundt selve kraftverket, som naturligvis blir ytterst...
Vi må regne med dødsfall.
Hvor lang tid og hvor mange menn?
Vi beregner at saneringsinnsatsen vil ta tre år-
-og kreve 750 000 mann, blant annet leger og ingeniører.
Hvor mange døde?
Tusenvis, kanskje titusener.
Sett i gang.
-Kamerat Kharkov. -Valerij.
Ja, professor?
-Min kollega ble pågrepet i går. -Jaså?
Du får unnskylde meg, men kan du forklare hvorfor?
Jeg vet ikke hvem du snakker om.
Hun ble pågrepet av KGB, og du er visesjef i KGB.
Det stemmer. Derfor slipper jeg å befatte meg med pågripelser.
Men du befatter deg med overvåkingen av oss.
-Viseregjeringssjefen er nok opptatt. -Nei da, jeg forstår.
Kamerat, du har nok hørt flere historier om oss.
De overrasker selv meg, men vi er ikke som man påstår.
Ja, dere blir skygget. Og de som skygger dere blir skygget.
Ser du dem?
De skygger meg.
KGB handler rett og slett om ansvarlighet i alle ledd.
Du kjenner til arbeidet vårt.
-Stoler du virkelig ikke på oss? -Selvsagt gjør jeg det.
Men som vårt gamle ordspråk sier: Tillit er bra, men kontroll er bedre.
Tenk at amerikanerne tror at Ronald Reagan sto bak det.
-Takk for praten. -Jeg trenger henne.
Tar du ansvar for henne?
Da er det avgjort.
-Hun heter... -Jeg vet hvem hun er. Adjø.
Nei, det gikk overraskende bra. Du fremsto som en naiv idiot.
Og naive idioter utgjør ingen trussel.
Jeg kommer tilbake når papirarbeidet er gjort.
-Går det bra? -De har ikke skadet meg.
De lot en gravid kvinne være i samme rom som...
Det var dumt av dem, og det var dumt av meg...
Djatlov nekter å snakke med meg.
Men Akimov og Toptunov gjør det.
Valerij, Akimov...
Han har ikke lenger noe ansikt.
Vil du gi deg?
Er det i det hele tatt en mulighet?
Tror du virkelig at brenselet vil trenge gjennom betongplaten?
Jeg vet ikke. Risikoen er kanskje førti prosent.
Jeg sa femti prosent.
I begge tilfeller sier man "kanskje".
Kanskje kjernen trenger ned i grunnvannet.
Gruvearbeiderne under reaktoren kan redde millioner av liv.
Kanskje dreper jeg dem uten grunn.
Jeg orker ikke mer.
Jeg vil gi meg.
Men det går ikke.
Du har heller ikke noe valg.
Trass i dumhetene, løgnene og selv dette...
...så føler du deg kallet.
Du vil ikke gi deg før du vet sannheten.
For det ligger i din natur.
Da er jeg gal.
Du er forsker.
Visste du at de utførte en sikkerhetstest?
Ja.
Men ikke bare det...
Akimov sier at de stoppet reaktoren,-
-noe Toptunov bekrefter. De trykte på AZ-5.
-For sent, tydeligvis. -Nei...
De sier at Akimov aktiverte AZ-5, og så eksploderte reaktoren.
Om bare én av dem hadde sagt det,-
-ville jeg ha avskrevet det som et galt minne eller innbilning.
Men begge var sikre på det.
Kamerat...
-Er det mulig? -Det kan ikke stemme.
Jeg hadde sagt det samme for å skjule feilene mine.
-Men...? -Jeg trodde på dem.
Da må du undersøke dette.
Vi må undersøke enhver hypotese, uansett hvor urimelig den virker...
...og uansett hva eller hvem den peker ut.
Jeg drar tilbake og gjenopptar praten med Akimov og Toptunov.
-Om de fortsatt er ved bevissthet. -Det er de ikke.
Khomjuk!
Tekst: Thomas Fagerlid www.sdimedia.com