Det är dags att ge sig av.
Hörde ni vad jag sa? Vi evakuerar, förstått?
-Ni måste följa med mig. -Varför då?
För att de sa det till mig och nu säger jag det till er.
Det gäller hela byn.
Här är ni inte säker. Det är strålning i luften.
-Vet ni hur gammal jag är? -Nej, det vet jag inte. Gammal.
Jag är 82. Jag har levt här i hela mitt liv.
Exakt här. I det där huset. På den här platsen.
-Vad bryr jag mig om att vara säker? -Jag har ett jobb att sköta.
-Ställ inte till med problem. -Problem?
Ni är inte den förste soldaten som står här med vapen i hand.
När jag var tolv kom revolutionen. Tsarens män, sen bolsjevikerna.
Pojkar som ni, som gick på rad. De sa åt oss att ge oss av. Nej.
Därefter kom Stalin och svälten, holodomor.
Mina föräldrar dog. Två av mina systrar dog.
Vi andra uppmanades att ge oss av. Nej.
Sedan kom kriget. Tyska pojkar, ryska pojkar.
Fler soldater, mer svält, fler döda.
Mina bröder återvände aldrig. Men jag stannade - och är kvar än.
Trots allt jag har sett.
Skulle jag ge mig av nu på grund av nåt jag inte ser? Nej.
Ett ögonblick!
Det är dags att åka.
Var snäll och res på er.
Det här är sista varningen.
Dags att åka.
Kiev i Ukrainska SSR, augusti 1986 Fyra månader efter explosionen
0,4...
0,6.
15.
Pripjat Chernobyls undantagszon
Legasov.
Jag träffar honom där.
Atomen är vördnadsväckande.
Förödmjukande, snarare.
Varför är härden fortfarande öppen? Varför har vi inte täckt för den?
Vi har för avsikt att göra det men kommer inte tillräckligt nära.
Spillrorna på taket är grafitblock från reaktorn.
Och till dess att vi har skyfflat ner allt i reaktorn igen-
-tar de död på allt i sin närhet.
Som ni ser har taket tre nivåer. Vi har namngett dem.
Den minsta ytan här kallar vi Katja. 1 000 röntgen per timme.
Vi kan utgå från att två timmars exponering är dödlig.
Nina här på sidan: 2 000 röntgen. En timmes exponering är dödlig.
I Afghanistan använde vi fjärrstyrda schaktmaskiner.
De väger för mycket. Taket skulle ge vika.
-Vad ska vi då använda? -Månbilar.
Lunochod STR-1:or är lättviktiga.
Om vi förser dem med blyskärmar står de emot strålningen.
Vi satte inga män på månen-
-men vi bör kunna hålla män borta från taket.
Det är av största vikt, general.
Människor får inte vistas där. Endast robotar.
Och den här sektionen?
Masja. 12 000 röntgen.
Efter två minuter i full skyddsbeklädnad-
-har förväntad livslängd halverats. Vid tre minuter dör du inom månader.
Inte ens våra månbilar fungerar på Masja.
Gammastrålningen går igenom allt.
Partiklarna bokstavligen sliter sönder mikrochipkretsarna.
Masja förstör allt som är mer avancerat än en strömbrytare.
Det vore ingen överdrift att säga att det är världens farligaste plats.
Vad gör vi, då?
Det är det vi tänkte fråga er.
Tält 181?
-Det är lugnt, den är gratis. -Det är lite tidigt på dagen.
Batjo.
Pavel.
Vilket förband tillhörde du?
De placerade mig i motorkåren i Kiev, men...
Inte här, för fan. I Afghanistan.
Jag var inte i Afghanistan.
Jag tillhör inte armén.
De har slut på män.
Duschar. Mat. De där vänder mark, de där hugger ner träd-
-de där evakuerar folk. Bybor, typ.
-Och de där? -Vet inte vilka de är. Skit i dem.
Janek!
-Vad vill du? -Ge mig en äggkorg.
-Nej, jag har bara en... -Ge hit korgen, för helvete!
Han är mig med, förstått? Ingen jävlas med honom.
Vi tillverkar dem av blyskrot.
-Spänn fast den om kulorna. -Nu?
Nej, du kan ju alltid vänta tills strålningen gett dig en fitta.
Ovanpå kläderna, för fan!
-Har du provat på jakt? -Nej.
Då har du tur i dag.
Du, jag och armeniern i tältet, Garo, ska skjuta av djur.
-Skjuta av djur? -De är radioaktiva och måste avlivas.
Det är inte svårt, det är mest husdjur.
De blir glada när de ser dig och springer fram. Pang!
Du lastar de döda djuren på ett flak, dumpar dem i en grop som fylls igen-
-och sedan super vi.
Du får så mycket vodka du kan dricka plus tusen rubel.
Nu ser vi till att du får ett vapen.
Moskvauniversitetets bibliotek
Jag vill begära ut följande dokument. De är försedda med begränsad åtkomst.
Jag jobbar för Centralkommittén.
Kamrat.
Den här får hon ta del av.
Tack, kamrat.
-Då var vi klara. -Slå på kamerorna.
-Signal? -Godtagbar. Initierar felsökning.
Ge besked när den är redo.
Och den där satte vi på månen...
Inte just den där.
Jag vet att det inte var den där.
De kan bygga ytterligare två, till Nina och Katja.
Och Masja?
Centralkommittén meddelade-
-att de kan ha hittat något som går att använda där uppe. Utifrån.
-Amerikansk? -Självklart inte. En tysk polisrobot.
Västtysk, dock. Som ni förstår var det ingen enkel sak att be om.
Felsökningen avslutad. Vi är redo att starta motorn.
Sätt igång.
Går det att styra den?
Valerij, var det där ett leende?
Jag ser att ert tillstånd har förbättrats, kamrat Djatlov.
Nej, gå härifrån.
Jag behöver er hjälp.
Akimov initierade AZ-5.
-När ni gav ordern... -Ordern? Vilken order?
Toptunov skrek det, Akimov tryckte på knappen...
Det enda vettiga beslutet de tog, de inkompetenta idioterna.
Kan ni bekräfta att reaktorn exploderade-
-efter påbörjad nödavställning?
Hur vet jag ens att den exploderade?
Jag hittade det här i statsarkivet. Det skrevs 1976.
Det rör driften av RBMK-reaktorer under extrema förhållanden.
Än sen?
Författarnas namn har strukits över och två sidor avlägsnats.
Staten bör skydda sina hemligheter. Eller är ni av en annan åsikt?
De gjorde ett misstag.
De strök inte över innehållsförteckningen.
De saknade sidorna avhandlar en positiv voidkoefficient och AZ-5.
-Säger det er något? -Vad vill ni? Varför frågar ni mig?
Ni kan reaktorn bättre än jag.
Så allt är mitt fel, menar ni?
Jag är inte här för att skuldbelägga, utan för att klargöra vad som hände.
Och om ni vill slippa en kula är jag er bästa chans.
Kan ni hjälpa mig eller inte?
Jag har ingen aning.
Voidkoefficienter har inget med AZ-5 att göra.
Varsågod, ni kan gå nu.
-Är ni inte ens nyfiken? -På vad då?
Tror ni att rätt frågor leder er till sanningen?
Det finns ingen sanning här.
Oavsett vad ni frågar topparna så får ni lögner.
Och jag får den där kulan.
Jag har bara två regler.
För det första: rikta aldrig vapnet mot mig.
Jag skiter i om du riktar det mot honom, men aldrig mot mig.
För det andra: om djuret överlever fortsätter du skjuta tills det dör.
Låt dem inte lida. Då dödar jag dig.
Är det förstått? Jag menar det.
Jag har dödat många människor.
Bra. Då är vi redo.
När vi väl har satt igång springer de in i husen.
Så vi går från dörr till dörr.
Okej? Bra.
Hördu, gör det du ska göra! Gå från dörr till dörr.
Spring. Spring härifrån. Spring!
-Låt dem inte lida! -Förlåt. Förlåt.
Dra den till lastbilen.
Tänker du äta?
Drick.
Mer.
Hör på...
Alla är med om samma sak i början.
Vanligtvis när man har dödat en människa...
...men i ditt fall var det en hund. Än sen? Inget att skämmas över.
Minns du första gången, Garo?
För mig var det i Afghanistan.
Vi ryckte fram genom ett hus... Plötsligt stod en man där-
-och jag sköt honom i magen.
Där har ni en riktig krigshistoria.
De är aldrig som i filmerna.
Mannen stod där, pang, i magen.
Jag blev så skraj att jag inte rörde avtryckaren på hela dagen.
Och jag tänkte: "Det var det, Batjo."
"Du har skjutit en person. Du blir aldrig dig själv igen."
Men så vaknar du dagen efter och är fortfarande dig själv.
Och du inser att du varit dig själv hela tiden, utan att inse det.
Mänsklighetens saliggörande.
Va?
Vårt mål här är mänsklighetens saliggörande.
Ja.
Jag känner mig lycklig varje dag.
Okej, nu fortsätter vi. Sätt fart.
September 1986
Den är på plats.
Nu.
Vänta lite...
Lugnt och försiktigt.
"Joker". Tyskarna kallar den det.
-Är den redo att tas i drift? -Japp.
Signalen är stark.
Kameror? Motorer?
Motorerna fungerar bra. Vi har en stark signal.
Då så, lugnt och försiktigt. En meter framåt, en meter bakåt.
Framåt en meter...
-Tyskarna... -Och bakåt en meter.
Försvann signalen?
Det är inte signalen, utan roboten.
Den dog.
Jag vet att de lyssnar! Jag vill att de hör vartenda ord!
Berätta för idioterna vad de har ställt till med!
Det skiter jag i!
Berätta om ni vill! Berätta för Ryzjkov, för Ligatjev!
Ni kan berätta det för självaste jävla Gorbatjov!
Statens officiella hållning-
-är att en global kärnkraftskatastrof inte är möjlig i Sovjetunionen.
De sa till tyskarna att den högsta uppmätta dosraten är 2 000 röntgen.
De gav dem propagandasiffran.
Den där roboten hade aldrig fungerat.
Vi behöver en ny telefon.
-Vad händer om vi inte får bort det? -Vi måste få bort det.
Om vi inte röjer taket kan vi inte bygga inneslutningen.
Och utan inneslutning har vi 12 000 röntgen-
-det vill säga två Hiroshimabomber, varje timme, timme efter timme...
Jag vet, jag vet. Bly, då?
Vi kunde smälta det och hälla ovanifrån, som ett hölje.
Vi har redan använt större delen av det bly vi hade...
Vi har blyplåt kring instrumenten i de andra reaktorbyggnaderna.
-Soldaterna använder det som skydd. -Menar du allvar?
I vilket fall pratar vi om att smälta metall i en helikopter.
Och det är bly, Boris. Det väger hur mycket som helst.
Kan vi inte skjuta mot grafiten för att få ner den i hålet?
Vi har grov, explosiv ammunition som inte studsar, utan...
Ska vi avfyra explosiva kulor mot en öppen kärnreaktor?
-Tja... -Nej.
Vi sätter eld på taket igen. Det var ju enkelt att släcka branden.
Vad pratar vi ens om?
Vi behöver en ny robot som står emot strålningen.
-Jag har frågat. Det finns inga. -Amerikanerna...
Tror du verkligen att de skulle låna ut sådan teknik till oss?
Och Centralkommittén skulle aldrig utsätta sig för sådan förödmjukelse.
Det finns inga andra robotar.
-Biorobotar. -Vad är det?
Vi får använda biorobotar.
Människor.
En hel del i dag.
Varifrån får de maten?
De äter upp hönsen. Sedan äter de varandra.
Dörr till dörr.
Pavel?
Pavel!
Hör du inte att jag pratar med dig?
Åh, fan...
Gå ut så länge.
Gå ut.
Åh, svarta korp Varför kretsar du ännu
Här ovan mitt huvud?
Du ska inte få ditt byte
Svarta korp, än är jag inte din
Du ska inte få ditt byte
Svarta korp, än är jag inte din
Åh, svarta korp Varför kretsar du ännu
Här ovan mitt huvud?
Du ska inte få ditt byte
Svarta korp, än är jag inte din
Du ska inte få ditt byte
Svarta korp, än är jag inte din
Oktober 1986
Kamrater, Sovjets medborgare har fått nog av denna olycka.
De vill att vi röjer upp och uppgiften har anförtrotts er.
På grund av områdets beskaffenhet har var och en 90 sekunder på sig.
Lyssna noga på mina instruktioner och gör sedan exakt som ni tillsägs.
Detta är för att värna er och era kamraters säkerhet.
Ni kommer att gå in i reaktorblock 3.
Gå uppför trapporna men fortsätt inte ut på taket.
Väl uppe väntar ni inomhus, vid utgången till taket-
-och hämtar andan. Ni kommer att behöva den.
Här är arbetsområdet. Vi behöver röja undan grafiten.
Vissa block väger uppemot 40-50 kg. De måste slungas över den här kanten.
Här ser ni hur era kamrater-
-snabbt rör sig från utgången och svänger åt vänster-
-för att gå in i arbetsområdet här. Var försiktiga så ni inte snubblar.
Det finns ett hål i taket. Ramla inte ner.
Ni kommer att behöva förflytta er snabbt och med försiktighet.
Har ni förstått uppgiften såsom jag har förklarat den?
Ja, kamrat general.
Detta är ert livs viktigaste 90 sekunder.
Memorera uppgiften och gör ert jobb.
Dags att gå ut. Efter 90 sekunder ringer klockan.
När ni hör den återvänder ni direkt-
-lämnar spaden i containern och går ner till dekontamineringen.
Och väl ute på taket slänger ni blocken över kanten-
-men tittar inte ner, uppfattat?
Bra. På min signal, redo...gå!
Kamrat soldat, ni är klar.
Dags att gå härifrån.
Din handske!
Mamma, mamma!
Pripjat, december 1986
Ni får ursäkta, men vi behövde prata med er på en plats där...
De tänker ställa Djatlov inför rätta, och även Brjuchanov och Fomin.
Vi kommer att bli kallade som expertvittnen. Alla tre.
Men dessförinnan...
Centralkommittén vill att Legasov åker till Wien...
-...till högkvarteret för... -Internationella atomenergiorganet.
-Vad har de bett er göra? -Berätta för omvärlden vad som hände.
Då bör ni också veta vad som hände.
Jag har satt ihop en tidsaxel. Minut för minut...
...i vissa fall sekund för sekund.
Varje beslut, varje knapptryckning och omkoppling.
Och? Är de skyldiga?
Ja, skyldiga till inkompetens-
-brott mot säkerhetsföreskrifterna och ofattbar vårdslöshet.
Men till själva explosionen? Det är jag inte så säker på.
Vad menar ni?
Jag har analyserat all information. Toptunov talade sanning.
De snabbstoppade reaktorn, som därefter exploderade.
Jag tror att svaret finns i den här artikeln-
-men två sidor har avlägsnats.
Ni har sett den förr.
Snälla tro mig, jag visste inte att det kunde orsaka en explosion.
-Ingen av oss visste. -Visste vad då?
1975 brast en bränslekanal i en RBMK-reaktor i Leningrad.
Operatörerna tryckte på AZ-5 men istället för att snabbstoppas-
-skenade effekten under några få sekunder.
Hur är det möjligt?
Min kollega Volkov ställde sig just den frågan.
Det var han som skrev artikeln.
RBMK-reaktorer blir, som vi vet, instabila vid låg effekt-
-med svängningar i reaktiviteten.
Under normala förhållanden modereras effekten av styrstavarna.
Under normala förhållanden? I Tjernobyl ställdes reaktorn av-
-och nästan alla styrstavar drogs ut.
Det var detta Volkov insåg.
Om borkarbidstavarna dras ut helt ur reaktorhärden-
-är det första som sedan sänks ner i härden inte borkarbid...
...utan grafit.
Styrstavarna har grafitspetsar som tränger undan vatten och ånga-
-så reaktiviteten reduceras inte, utan ökar - våldsamt.
-Varför tryckte de då på knappen? -De kände inte till det.
Volkov varnade Kreml för tio år sen.
Men de tillät inte tvivel kring vår ledarställning som kärnkraftsmakt.
Så KGB valde att klassa det som statshemlighet.
När jag såg den öppna reaktorn hade jag inte en tanke på AZ-5-
-för systemdefekten kan inte orsaka en explosion-
-såvida operatörerna inte har pressat reaktorn till katastrofens rand.
-Då är det alltså deras fel. -Ja.
-Men inte enbart deras fel. -Nej.
Är det vad ni tänker säga i Wien?
Så naiv är ni väl ändå inte?
I Sovjetunionen har vi just nu 16 RBMK-reaktorer i drift.
Vi kan bara åtgärda dem genom att offentliggöra allt-
-och få Centralkommittén att agera.
Ni menar att Legasov ska förödmjuka en nation som skyr förödmjukelse?
Vi föreslår en uppgörelse med KGB. Du utelämnar informationen i Wien-
-så låter de oss åtgärda de andra reaktorerna.
En uppgörelse med KGB? Och jag är naiv?
De kommer att ge sig på din familj och därefter dina vänner...
Du har chansen att berätta, Valerij. Om jag hade samma chans...
Men det har ni inte, eller hur?
Jag har känt människor som var tapprare än ni, Chomjuk-
-men som valde att inte agera.
För när det handlar om ditt och dina älskades liv...
...förbleknar plötsligt den moraliska övertygelsen.
I den stunden tänker du bara på att undvika arkebusering.
-Vet ni vem Vasilij Ignatenko är? -Nej.
Han var brandman. Han avled två veckor efter olyckan.
Jag har haft kontakt med hans änka.
Hon födde en flicka. Barnet levde i fyra timmar.
Strålningen borde ha dödat mamman, men den absorberades av barnet.
Hennes barn.
Vi lever i ett land där barn dör för att rädda sin mamma.
Jag skiter i er uppgörelse.
Och jag skiter i våra liv.
Någon måste berätta sanningen.
Gratulerar, kamrater.
Ni är de sista av 3 828 män. Ni har utfört er plikt väl.
Jag önskar er ett gott och långt liv. Ni tilldelas alla 800 rubel.
-Jag tjänar Sovjetunionen. -Tack.
-Jag tjänar Sovjetunionen. -Jag tjänar Sovjetunionen.
-Tack.
Översättning: Joakim Troué www.sdimedia.com