Følsomme seere advares. Indeholder meget stærke billeder.
Jeg er aldrig stødt på så grov vold i andre sager.
Så mange knivstik. Det var vanvittigt.
Det vendte sig lidt ekstra, både i hovedet og maven.
Ikke et velegnet mordredskab, synes jeg.
Fra hvert eneste vindue kan nogen have set hændelsen.
Hun fortæller mig, at det var helt uprovokeret.
Jeg har svært ved at tro, at nogen kan bære det med sig hele livet-
-uden at blive taget for andet.
Jeg følte ikke håbløshed, snarere frustration.
Faren for tilbagefald er stor for denne type personer.
Kunne endnu et mord ske?
112. Hvad er problemet?
Et knivoverfald på Åsgatan. To mennesker ligger på gaden.
En ung dreng, der ser livløs ud-
-og en pige, eller en kvinde, der er hårdt såret.
Måske ringer andre også. Men send ambulancer hurtigt.
-Er gerningsmanden der stadig? -Nej, jeg kan ikke se ham.
En grå og blæsende efterårsmorgen lige inden klokken otte-
-sker der noget frygteligt midt i et normalt boligkvarter i Linköping.
Beboere i området og folk på vej på arbejde-
-ringer 112. Ambulanceredder Peter Hermansson-
-er lige mødt på arbejde. Med sin kollega rykker han straks ud-
-mod den lille vej Åsgatan.
Adressen er ikke forbundet med nogen form for ballade.
Tværtimod, der kan man gå hen, hvis man behøver fred og ro.
At få sådan en alarm fra den adresse var underligt.
Derfor vendte det sig lidt ekstra, både i hovedet og maven.
Efter nogle minutter kommer der supplerende oplysninger fra 112.
Volden kan være grov, eventuelt med en kniv indblandet-
-og eventuelt med dødsofre. På vejen derhen opstår mange tanker.
Man forbereder sig på det værste.
Samtidig med at ambulancen nærmer sig ankommer betjentene Claes Solid-
-og Camilla Larsson til Åsgatan.
En såret midaldrende kvinde, der ligger på jorden-
-er det første, de ser.
Da vi når frem og står ud af bilen-
-ser vi en kvinde, der ligger i krydset lidt længere fremme.
Nogle personer står ved hende.
Jeg beder min kollega prøve at tale med kvinden-
-for at få de oplysninger, som hun måske kan give om, hvad der er sket.
Jeg sætter mig ved kvinden, der ligger på jorden-
-og prøver at få kontakt til hende, og hun er helt klar.
Jeg beder om hendes navn for at få status på hendes sindstilstand.
Hun svarer med navn og adresse. Så hun er helt klar.
Hun spørger et par gange, om ambulancen er på vej.
Jeg har fået information om, at den ikke er langt væk.
Uden at jeg spørger, siger hun, at overfaldet var helt uprovokeret.
Men vi når ikke at tale meget mere.
Hun er urolig og ønsker, at ambulancen kommer. Det mærker jeg.
Lidt længere henne ligger et lille barn på jorden.
En kvinde står lige bag drengen.
Jeg og en anden kollega løber derhen.
Og...
Vi ser en lille dreng, som ligger på maven-
-med hovedet i den retning, mod græsplænen.
Han har en rygsæk på. Kvinden, der står bagved, siger:
"Han er død. Han er død."
Vores opgave er jo stadig at tage os af den lille dreng-
-og selv finde ud af, hvordan det går med ham.
Vi sætter os ved ham.
Jeg vender ham, så jeg kan se hans ansigt.
Straks så jeg omfattende skader på ham.
Da ambulanceredder Peter Hermansson og hans kollega-
-ankommer til stedet, ved de, at den lille dreng er meget hårdt såret-
-og har behov for hjerte- og lungeredning.
Derfor prioriterer de ham frem for den sårede kvinde.
Vi går hen... Her ligger en kvinde. Vi går hen til kvinden, der er vågen.
Jeg fortæller, at ambulancen kommer lige om lidt.
Hun vil nok have, at jeg bliver, men jeg ved, at en bil er på vej.
Hun ser på mig med et blik, der brænder sig fast.
Jeg kan stadig se hendes øjne.
Men vi ved, at en person med et muligt hjertestop ligger længere væk.
Og fordi hun er vågen, forlader vi hende-
-og går ned mod næste betjent-
-og barnet, der ligger ved hans fødder.
Nu ser vi en lille dreng, der ligger på ryggen.
Ifølge vores rutiner skulle jeg tjekke luftvejene.
Min kollega klæder drengen af for at se, om han har puls-
-men han har intet åndedræt og ingen puls.
Så vi går i gang med hjerte- lungeredning.
Jeg passer luftvejene og ånder for ham.
Min kollega forbinder defibrillatoren og udfører hjertemassage.
Efter nogle minutter bestemmer vi os for at lægge ham på båren-
-og tager ham med til ambulancen.
Vi laster ham i og tager den korteste vej til hospitalet.
I ambulancen fortsætter Peter Hermansson med hjertemassage-
-hele vejen til hospitalet.
Klokken 8.06 afleveres drengen til lægerne.
Alt gik meget stærkt, og vi har været godt med.
Vi har ikke spildt tid på noget, der er unødvendigt for vores patient.
Det er vigtigt, at vi ved, at vi gjorde alt, vi kunne.
Hændelsen er allerede i medierne-
-og Peter Hermansson mødes af nyheden om det brutale overfald-
-på tekst-tv på hospitalet.
Det var hårdt at læse den nyhed. Vi var ikke vant til-
-den form for information. Det kunne mærkes i maven.
Vi kunne læse om det, da vi nåede dertil. De var foran os.
Via medierne får Peter også den besked, han frygtede.
At drengens liv ikke kunne reddes.
Vi kunne ikke gøre mere. Vi må leve med, at det gik som det gik.
Og det gør os naturligvis kede af det.
Men vi kunne ikke gøre mere. Det var ikke muligt.
I ambulancen bag Peter Hermansson-
-føres den sårede kvinde til hospitalet.
Vel fremme er hun stadig ved bevidsthed og taler med personalet.
Hun er urolig for drengen. Men hendes skader er alvorlige.
Lægerne finder mindst fem knivstik i maven, og hun har svært ved at ånde.
Mens lægerne forbereder en operation for at prøve at redde hendes liv-
-starter jagten på den, der begik de brutale voldshandlinger.
I de første minutter anede ingen, hvad der var sket.
Vi vidste ikke, hvor det ville lande.
Min første tanke var forholdsvold. En lille dreng og en kvinde.
Straks tænkte jeg, at faderen måske var gerningsmanden.
Så snart ambulancerne forlader stedet, starter politiarbejdet.
En kortlægning af, hvad der er sket.
Jeg bad kollegerne afspærre hele området og sikre vidnerne.
Vi begyndte at stemme dørklokker.
Som området ser ud, kan nogen have set hændelsen fra ethvert vindue.
Mulige vidner.
En af de første, der forhøres, er nabo til den sårede kvinde.
Naboen var en af de første, der kom til stedet.
Kvinden, der bevidnede forbrydelsen, er oprørt.
Vi sætter os i vores vogn og udspørger hende der.
Vidnet fortæller mig, at den sårede kvinde fortalte-
-om en mand i 20'erne, der var "helt vanvittig".
Da jeg indså, hvad det handlede om...
To personer, der ikke lod til at kende hinanden-
-bliver overfaldet af en ukendt gerningsmand.
Vi vidste ikke, hvad vi ledte efter, så de første timer var kaotiske.
Den døde dreng viser sig at være otteårige Mohamad Ammouri.
Han bor nogle hundrede meter fra gerningsstedet-
-og var på vej i skole.
Kvinden, der kæmper for sit liv på operationsbordet-
-er 56-årige Anna-Lena Svenson.
En midaldrende kvinde, der arbejdede som lærer.
På det tidspunkt arbejdede hun med sprogundervisning for indvandrere.
Hun var på vej på arbejde-
-og løb lige ind i denne forbrydelse. Hun ser-
-hvordan gerningsmanden angriber den lille dreng.
Hun er på det forkerte sted og bliver offer for gerningsmanden.
Anna-Lena Svenson bor lige ved gerningsstedet.
Da hun bliver overfaldet, er manden i hjemmet.
Han ved, at der er sket noget, da han ser blå blink udenfor vinduet.
Da Anna-Lena lægges i ambulancen, får han et chok-
-for han genkender hendes tøj.
Jeg tager med betjentene. Vi fulgte ambulancen til hospitalet.
Lige efter klokken elleve kommer en læge i raskt trav-
-og siger formelt: "Jeg må meddele, at Anna-Lena er afgået ved døden."
Jeg hører det i radioen. Følelserne er mange.
Dels er jeg bekymret. Jeg ved ikke, om hendes mand fik set hende.
Jeg bliver irriteret over, at der kunne ske to mord.
Vi mister meget, også efterforskningsmæssigt-
-vi skulle tale mere med hende. Meget flyver rundt i hovedet.
Vi indser, at det drejer sig om et dobbeltmord. En ung dreng-
-og en midaldrende kvinde er dræbt, og vi ved ikke af hvem.
Politiet skal nu opklare et dobbelt mord med ukendt gerningsmand.
Ansvarlig for efterforskningen bliver kommissær Thommy Håkansson-
-der danner hold med Jan Staaf.
Når man får en mordefterforskning, så er første tanke-
-at det er et problem, der skal løses.
Spørgsmålet er bare hvornår og hvordan.
Lige inden frokost ankom jeg til Linköping-
-hvor mange betjente foretog interviews og ringede på døre.
Tanken var at udspørge flest muligt i det umiddelbare nabolag-
-i håb om at få et signalement af gerningsmanden.
Åsgatan, den lille stump vej, er helt fremmed for mig.
Men mange går og cykler der om morgenen på vej til arbejde.
Mange personer kan have set gerningsmanden-
-både før og efter dåden.
Men gerningsmanden er forsvundet i mængden-
-blandt folk på vej på arbejde.
En regnvåd dag med mange opslåede paraplyer. Svært.
Et stort problem for politiet er, at de få vidneudsagn-
-om gerningsmandens udseende og tøj er forskellige.
Om morgenen kommer der et signalement ud på politiradioen-
-som medierne på den tid kunne aflytte.
To signalementer gik ud. Ifølge det ene var han mørkklædt-
-og ifølge det andet var han klædt i en beige frakke.
Det var uheldigt, at oplysningerne slap ud, fordi vidner kunne påvirkes.
Efterforskerne på sagen blev forvirrede-
-og selvfølgelig også vores politipatruljer-
-der jagtede en gerningsmand, men som ikke vidste hvem det var.
Vi leder efter en mulig gerningsmand i 20'erne-
-180 til 190 centimeter høj-
-bredskuldret og på det tidspunkt klædt i en beige knælang frakke.
Beskrivelsen af gerningsmanden, Anna-Lena giver på stedet-
-bliver afgørende for politiets fortsatte arbejde.
Anna-Lena var i live på gerningsstedet-
-og ambulancefolkene, der hentede hende akut og hurtigt-
-hører, at manden var i 20'erne-
-og at det var uprovokeret.
Den information betød meget i jagten på gerningsmanden.
Men vi kunne ikke låse os fast på, at han var i 20'erne-
-så vi valgte aldersspændet 15 til 30 år.
Så havde vi nogle afgrænsninger i efterforskningen.
På gerningsstedet gør betjent Claes Solid et vigtigt fund.
Stedet har forandret sig lidt. Her var en rabat dengang.
Og et sted her kunne jeg se, at der lå en kniv.
Så jeg fortalte teknikerne på stedet om fundet.
Det mulige våben lægges i et knivrør-
-og sendes til undersøgelse hos SKL, i dag Retsmedicinsk Center (NFC).
Knivtypen overrasker retstekniker Christer Branthammer.
En butterfly-kniv, som man kan folde sammen-
-og let lægge i lommen.
Kvaliteten er ikke god, den er helt løs i det...
Ikke et velegnet mordredskab, synes jeg-
-men det gik jo. Kniven er ikke ret skarp, og den er lidt bøjet.
Måske har det noget med hændelsen at gøre.
Ved frokosttid får efterforskerne et interessant opkald på tipslinjen.
En person har fundet en mærkelig hue udenfor et supermarked.
Vores retsteknikere haster dertil og ser en hue på et avisstativ.
Avisstativer var relativt nye i Linköping-
-og der var ingen aviser i.
Og på låget var der aftryk af fire fingre-
-og på et af dem var der blod.
Jeg har en teori om, hvordan det er sket.
Gerningsmanden er såret i denne del af hånden efter knivstikkene.
Han bløder, og da han vil åbne låget-
-må han tage fat med venstre hånd under låget.
Så tager han sin hue, suger blodet op med den og lægger den i kassen.
Det gjorde han sikkert for at forandre sit udseende-
-under den fortsatte flugt.
Her er huen fra avisstativet.
En normal hue, Pointer, der kan købes på benzintanke.
Kniven, huen og vidneudsagn fra personer-
-der befandt sig nær gerningsstedet-
-hjælper politiet med at kortlægge gerningsmandens flugtrute.
Lige her indhentede gerningsmanden Anna-Lena-
-og stak hende med kniven, til hun faldt om på jorden.
En skraldebil står et stykke nede af Tränggatan.
Skraldebilens fører fortæller, at han hørte et skingert skrig-
-og så i bakkameraet.
Han så en person, der løb et par skridt-
-for så hastigt at spadsere ad Åsgatan helt ned til Tränggatan-
-hvor han gik til venstre og forsvandt ned ad Djurgårdsgatan.
Hans flugtrute lignede en hestesko.
200-300 meter længere væk smed han sin hue fra sig-
-og efter det stopper alle spor efter gerningsmanden.
Der er diffuse vidneudsagn-
-men vi ved ikke, hvilke der omtaler gerningsmanden.
I løbet af dagen samles stadig flere Linköpingboere på gerningsstedet-
-for at udtrykke deres sorg over de brutale mord.
Jeg besøgte gerningsstedet om aftenen-
-og så enormt mange lys og blomster på de steder-
-hvor de to personer blev ofre for gerningsmanden.
Stemningen var grim, og vi indså, at vi måtte arbejde hårdt-
-for at finde løsningen. Linköpingboerne var rystede.
Når jeg ser noget, Mohamad kunne lide, tænker jeg straks på ham.
Når jeg sover, tænker jeg på Mohamad-
-og når jeg vågner, er Mohamad den første, jeg tænker på.
Dobbeltmorderen i Linköping er stadig på fri fod. Her i Efterlyst.
Vi har gjort en stribe fund, blandt andet tøj.
Visse af fundene stemmer med de indkomne vidneudsagn.
Vores teknikere har sikret en del spor-
-men vi har endnu ikke fået resultater fra SKL-
-der kan vise, hvad sporene kan føre til.
Mens de venter på resultaterne fra SKL-
-deltager efterforskerne i den retsmedicinske undersøgelse.
Obduktionen af ofrene påviser grov vold.
Mohamad fik et stort antal knivstik i nakke og ryg.
Men midt på ryggen var der ingen skader.
Fordi han bar rygsæk-
-så valgte gerningsmanden at hugge udenom den.
Der var makabert mange skader.
Drengen fik næsten 20 stik.
Kvinden fik næsten samme antal, men alle ramte ikke kroppen-
-for hendes store kappe skærmede.
I mordsager er det ikke normalt-
-at se denne form for ultravold og aggression.
Jeg er aldrig stødt på så grov vold i andre sager.
Personen kan ikke være rask-
-for hvis man vil tage en andens liv-
-er der ingen grund til alle de knivstik. En vanvidsdåd.
Min teori er, at han har stukket ofrene sådan.
Kniven er ret ringe. Gerningsmandens hånd gled-
-så bøjlen skadede hans hånd.
Her er en parerstang. Ikke et velegnet mordredskab.
Efter en uge er gerningsmanden stadig på fri fod.
Men med svaret fra den tekniske undersøgelse af kniven-
-får efterforskningen et stort gennembrud.
Man finder dna fra Anna-Lena Svenson, den lille dreng-
-og fra en tredje, helt ukendt person.
Så efter alt at dømme har vi dna fra gerningsmanden.
På skæftet findes blod i et af de to huller.
En blandet profil af drengens og gerningsmandens.
Også blodet på avisstativet og huen-
-kan forbindes til gerningsmanden.
På huen finder man flere spor.
På huen er der også flere hårstrå-
-på et af dem er roden intakt.
Fra hårstrå med rod kan dna udvindes.
Ved analysen hos NFC ser vi, at hårstråene er fra samme person-
-som blodet. Vi er ret sikre på, at gerningsmanden har smidt kniven-
-og så kastet sin hue fra sig.
Hårstrået sendes videre til Retsmedicinsk Institut-
-der får til opgave at skaffe mere information.
De undersøger hårstrået-
-og ser på den måde, at den person bruger nikotin-
-men ikke har narkotika i kroppen og heller ikke medicin.
En person, der ikke er misbruger og som heller ikke er på medicin.
Vi fik ny viden om gerningsmanden.
Pludselig har vi stor viden om gerningsmanden.
Allerede efter nogle uger har vi personens dna-profil.
Vi har hans kniv og hue. Vi ved, at hårstrået-
-tilhører en person som har mellemblondt, ret lyst hår.
Når vi ved så meget om gerningsmanden, føler jeg-
-og nok også efterforskningsgruppen, at personen snart kan pågribes.
At vi vil finde personen.
Politiet ved meget om gerningsmanden, men han er stadig på fri fod.
Et vigtigt arbejde med at kortlægge ofrene begynder.
Er det et angreb rettet mod en af dem, eller er de tilfældigt udvalgt?
Der var mange teorier. Vi vidste egentlig ikke-
-hvorfor lige disse to personer blev dræbt.
Hos de to prøvede vi-
-at finde en forbindelse til en gerningsmand.
Eller var det en, der tilfældigt udvalgte sine ofre?
Ved kortlægningen af Anna-Lena-
-blev hendes pårørende udspurgt:
Ægtemanden, lærerkolleger og elever fra skolen.
Vi ville se, om der var nogen der, der ønskede hende noget så ondt.
Der kom intet frem. Det virkede åbenlyst-
-at gerningsmanden ville ramme Mohamad.
Anna-Lena kom på et skidt tidspunkt og blev angrebet af den grund.
Politiet fokuserer derfor på den otteårige dreng Mohamad-
-og hans familie. Kan nogen have et motiv til at myrde drengen?
I alle efterforskninger starter man indefra, i familien.
Man fortsætter med vennekreds og bekendte og arbejder sig ud.
Og jeg skulle interviewe familien Ammouri.
En familie fra Libanon, der var flyttet til Sverige.
Mange var kommet, og alle havde bosat sig i Stockholmsregionen-
-bortset fra den myrdede dreng og hans familie, der endte i Linköping.
Vi ledte efter et motiv, måske en forretningsrelation-
-der gjorde, at nogen ville straffe familien-
-ved at myrde et barn fra familien.
Der var personer, succesfulde forretningsfolk-
-med forskellige typer virksomheder.
Vi kiggede på computerbutikken, som Mohamads far drev.
Der kom oplysninger fra adskillige-
-om at de var skuffede over butikken og indehaveren.
Vi ville se, om en kunde måske var så skuffet-
-at han ville skade Mohamad.
Men intet i interviewene tydede på, at det skulle være tilfældet.
Og vi undersøgte personerne nøje-
-men fandt intet motiv.
Manglen på motiv-
-får politiet til at tro, at det er en vanvidsdåd-
-af en psykisk syg gerningsmand.
Politiet leder efter gerningsmanden inden for psykiatrien.
De får også et tip om en mand, der kan matche det billede.
En mørkklædt person, der virker nedtrykt, går i kolonihaveforeningen.
Personen virker syg.
En observatør bevæger sig blandt misbrugere i kolonihaveforeningen-
-for at se, om man kunne finde gerningsmanden sådan.
Det stod på i nogle uger, men uden resultat.
Ansatte i kollektivtrafikken bliver også udspurgt.
Tidligt kontaktede vi buschauffører-
-for at prøve at spore en eventuel gerningsmand-
-fra Linköping til et yderområde.
Måske kunne en buschauffør have set en ung fyr med skadet hånd-
-så vi kunne gøre fremskridt i sagen.
Selv om vi gennem et par måneder foretog alle disse-
-og måske flere efterforskningstiltag-
-så fandt vi stadig ikke frem til en gerningsmand.
For at få mere information om dobbeltmorderen-
-der endnu er på fri fod, søger politiet i Linköping hjælp-
-fra profileringsgruppen.
En retspsykiater, en retslæge, retsmediciner og dygtige betjente-
-danner et hold, der laver en profil af en mulig gerningsmand.
Gruppen når frem til, at vi leder efter en ret ensom person.
En person, der måske strejfer om om natten-
-og som sikkert har haft kontakt med psykiatrien.
En akavet person med få sociale kontakter.
Har han et job, så er det et simpelt arbejde.
Den tese arbejder vi efter.
For yderligere at indkredse gerningsmanden-
-henvender efterforskerne sig til udenlandske eksperter.
Da vi har information om gerningsmanden, dna-profilen...
Så kontakter Nationalt Center for Retsmedicin-
-et laboratorium i Rotterdam med stor viden om dna.
De forsker i dna. Efter nogle uger får vi svar fra Holland.
Hollænderne svarer, at gerningsmandens dna-profil-
-viser, at han stammer fra Nordeuropa.
Endnu et skridt i jagten på gerningsmanden. Endnu et spor.
Vi får konstant nye fakta om manden, men kan ikke finde ham.
Politiet har haft en tipstelefon åben fra første dag.
Masser af tips er kommet ind, men alle er faldet til jorden.
Men i marts 2005 kommer et tip, der vækker efterforskernes interesse.
En socialforvaltning i Sverige mener, at personen vi søger-
-kan være en mand, der er omplaceret fra Linköping-
-til en by i det vestlige Sverige.
Vi tager til den by med en politipatrulje-
-og taler med personen og beder ham afgive en dna-prøve-
-der kan sammenlignes med sporet fra Åsgatan.
Personen indvilliger ikke og anholdes da af vores anklager.
Fem måneder efter det brutale dobbeltmord i Linköping-
-har politiet for første gang en mistænkt.
Han anholdes, vi tager prøver på ham og lader NFC hurtiganalysere dem.
Men håbet om, at gerningsmanden er fundet, slukkes-
-da resultatet af dna-testen kommer.
Personen har intet med denne forbrydelse at gøre-
-og løslades dagen efter.
Årene går, og politiet får stadig mere kritik.
Professor i kriminologi, Leif GW Persson-
-synes, at man har lagt sig fast på de forkerte spor.
Rent objektivt er det en fiasko.
Når man fejler, så har man tænkt forkert et sted.
Og så må man genoverveje det.
Jeg tror, at han er 13-17 år gammel.
En grund til, at vi har overset ham-
-kan være, at han er meget yngre, end vi troede.
Noget, som jeg føler er en mangel i efterforskningen...
Jeg ville gerne have studeret kortlægningen af Mohamad-
-hans søskende, skolekammerater...
Jeg tror, at gerningsmanden findes i nærområdet.
Han bor og går i skole der.
Og jeg plejer at have ret otte gange ud af ti.
-Ikke ringe. -De gange, hvor politiet...
Som regel er vi enige. Men når vi er uenige-
-plejer jeg at have ret cirka tre gange ud af fire.
Seks år efter mordet har politiet endnu ingen gerningsmand.
Trods tusinder af interviews og dna-tests af hundreder af personer-
-er morderens identitet en gåde.
Anna-Lenas mand giver sit eneste tv-interview efter mordet.
Han fortæller om, hvordan det føles ikke at kende grunden.
Seks år er gået, og endnu er der ingen mistænkt. Hvordan føles det?
Ja... det føles, kan jeg sige.
Vi ved, at det er sket, men får ingen svar på vores spørgsmål.
Hvorfor skete det?
Og hvem gjorde det?
Hvordan gik det til? Det ved vi heller ikke.
De spørgsmål ligger og snurrer i baghovedet-
-og dukker op med jævne mellemrum.
Alt, jeg gør, gør jeg for Anna-Lena, og for at sagen bliver løst.
Både de pårørende og politiet er frustrerede.
Hvorfor finder man ikke gerningsmanden?
Bliver forbrydelsen nogensinde opklaret?
Mens tiden går, mindskes chancen.
Vidnernes hukommelse blegner, og spor forsvinder.
Men værst af alt:
Efterforskerne frygter, at dobbeltmorderen vil slå til igen.
Gerningsmandsprofil-gruppen advarer netop om det.
Tilbagefaldsfaren er stor for denne type personer.
For at gentage det. Den tanke har gennem hele efterforskningen-
-spøgt i baghovedet på mig og hele efterforskningsholdet.
At gerningsmanden kan slå til igen.
Det er ubehageligt at læse om andre sager med tanken:
Er det vores gerningsmand?
Jeg følte ikke håbløshed, men snarere frustration-
-over, at vi ikke kunne finde gerningsmanden.
Allerede fra starten var uroen der: Kunne endnu et mord ske?
Mange Linköpingboere følte frygt.
De var urolige for deres børn og måske sig selv efter forbrydelsen.
Trods retspsykiaternes risikobedømmelse-
-om faren for gentagelser-
-sker ingen nye forbrydelser med samme dna som på gerningsstedet.
Politiet får hjælp fra offentligheden ved at udsende et fantombillede.
Fantombilledet lavede vi-
-sammen med medarbejdere hos Rigskriminalpolitiet.
En medarbejder tegnede gerningsmanden-
-ud fra to vidneudsagn om gerningsmandens udseende.
Sådan lavede vi et fantombillede.
Vi gav medierne adgang til det med spørgsmålet: Hvem er det?
Måske var det ikke en god ide.
Vi fik tusinder af tips om personer, der lignede fantombilledet.
Fra langt oppe i Nordsverige til længst nede i syd.
Visse tips havde ingen relevans, men vi kunne ikke droppe dem-
-for det kunne være gerningsmanden.
Det skabte mere uro og kaos i efterforskningen, end vi troede.
For at komme videre kontakter Jan Staaf efterforskere hos FBI-
-i håb om at få nye indfaldsvinkler og metoder.
Selv efter amerikansk målestok er sagen spektakulær-
-og et af rådene fra FBI er at udlove en dusør.
Men i det svenske politi er det ikke tilladt.
Men en person udlover en million kroner-
-til den, der kommer med et afgørende tip.
En million er en pæn, rund sum.
Alt taler for, at vi burde have opklaret den sag.
Finder vi personen, er den løst.
Den udlovede dusør genererer yderligere hundreder af tips-
-som videregives til politiet.
Men hverken de eller andre tiltag gennem de følgende år-
-fører til en anholdelse af gerningsmanden.
En hypotese er, at han ikke lever mere.
Jeg har svært ved at tro, at nogen kan bære det med sig hele livet-
-uden nogen hører det og uden at blive taget for andre forbrydelser.
I stedet tager man sit liv.
Derfor har jeg syslet meget med "modertests".
Man dna-tester mødre til unge, der har taget deres liv-
-eller som ikke lever mere. En dna-prøve fra moderens mund-
-sammenlignes med gerningsmandens dna.
Så får man hurtigt svar på, om sønnen er gerningsmanden eller ej.
Modtagelsen fra mødrene varierede.
Nogle blev kede af det, andre vrede-
-men de fleste forstod, hvad vi prøvede på og ville hjælpe til.
Men det er selvfølgelig frustrerende, at politiet tror-
-at deres sønner har begået disse forfærdelige mord.
Arbejdet er tidskrævende og kontakten med mødrene er sensitiv.
Men det har været til stor hjælp.
Med denne usædvanlige metode-
-kan efterforskerne udelukke et antal potentielle gerningsmænd.
Men de kommer ikke dobbeltmorderen nærmere.
Truslen om, at gerningsmanden kan slå til igen-
-spøger konstant i baghovedet på de få efterforskere-
-der nu arbejder på sagen. Og de nægter derfor at opgive.
Politiet leder efter nye metoder og teknikker-
-for at føre sagen videre.
13 år efter mordet ligger håbet i den nu forfinede dna-teknik.
I 2017 henvender vi os atter til laboratoriet i Rotterdam.
Selv nu er svaret, at personen stammer fra Nordeuropa.
For eksempel Sverige eller Danmark. Skandinavien.
Og med største sandsynlighed har personen blå øjne.
Pludselig får vi endnu en brik i jagten på gerningsmanden.
Men vi finder ham stadig ikke.
April 2018 anholder amerikansk politi seriemorderen "Golden State Killer"-
-der er skyldig i mindst 13 mord og 50 voldtægter.
For første gang er en unik metode benyttet.
Man har fået hits på hans dna-
-i kommercielle databaser for slægtsforskning.
Gennembruddet får Jan Staaf til at se muligheder for mordefterforskningen.
Kan man med den nye metode finde morderen, før han slår til igen?
Hvorfor skulle vi ikke gøre noget lignende? Vi ville prøve.
Som USA's politi bruge en ny måde at finde gerningsmanden på.
Nye veje via kommercielle databaser for slægtsforskning.
Det føltes godt for mig og efterforskningsgruppen.
Måske var vi inde på noget.
Samtidig med at politiet i Linköping undersøger den unikke mulighed-
-for at bruge slægtsforskning, har ny dna-teknik gjort det muligt-
-at komme gerningsmandens udseende endnu nærmere.
Vi henvendte os til et firma i USA: Paragon Labs.
Ud fra dna-profilen skaber de et billede af-
-hvordan gerningsmanden efter alt at dømme så ud i 2004-
-og hvordan han bør se ud i dag.
Nu var vi ret sikre på, at vi kunne lave et fantombillede-
-der kunne bruges som arbejdsmateriale.
Vi ville ikke via medierne spørge offentligheden, hvem det var.
Da billederne kom-
-spurgte vi os selv, om gerningsmanden, når vi fandt ham-
-ville ligne billedet.
Endelig...
På politiskolen anede jeg ikke, at jeg ville opklare en sag...
-...med slægtsforskning. -Måske opdager de motivet nu.
Ville du være sikker på at dræbe dem?
Ja. Jeg var nødt til at få det gjort.
Oversættelse: VSI OrdKedjan 2021 www.vsi-stockholm.tv