Følsomme seere advares. Indeholder meget stærke billeder.
112. Hvad er der sket?
Et knivoverfald. To mennesker ligger på gaden. En ung dreng-
-der ser livløs ud, og en kvinde, der er hårdt såret.
Så kommer en læge: "Jeg må meddele, at Anna-Lena er afgået ved døden."
Så mange knivstik. Det var vanvid.
Første sag uden for USA, hvor man brugte denne metode.
Kunne det virkelig være den rette denne gang?
Måske opdager de motivet nu.
Det er unaturligt at kramme sin søn om morgenen og så aldrig se ham igen.
19. oktober 2004 blev otteårige Mohamad-
-og 56-årige Anna-Lena brutalt dræbt på åben gade i Linköping.
På gerningsstedet fandt man gerningsmandens dna-
-og jagten på morderen gik ind.
Politiet følger op på tusinder af tips, dna-tester hundreder af mænd-
-og offentliggør et fantombillede, og dna-tester mødre til afdøde mænd-
-i troen på, at gerningsmanden ikke lever mere.
Men efter 15 år er drabene endnu uløste-
-og et åbent sår for Linköpingboerne.
Bliver sagen nogensinde løst?
Og får de pårørende nogensinde svar på deres spørgsmål om grunden?
Trods modgangen fortsætter efterforskerne, hvis antal falder-
-fra 60 til kun tre, med at jagte gerningsmanden-
-med alle tilgængelige metoder.
I 2019 får de endnu en chance, da loven ændres.
Nu må de benytte dna fra forbrydelsen til "familiesøgning".
Ved familiesøgning søger NFC i sit dna-register-
-efter nære pårørende til gerningsmanden.
For at kunne finde rette person, skal en, der er i nær familie-
-være blevet dna-testet og dømt i en kriminalsag.
Det svenske politis første vellykkede sag var den i Billdal.
En ung pige blev voldtaget for år tilbage.
Ret hurtigt fandt politiet gerningsmanden via familiesøgning.
Vi prøvede det samme i 2019.
Vi dna-testede flere personer, denne gang med tvang.
Men vi fandt ikke gerningsmanden.
Vi blev skuffede, da vi ikke fandt gerningsmanden-
-via den udvidede dna-søgning. Vi blev frustrerede.
I USA benytter man endnu en metode til dna-søgning.
Ikke alene at søge efter nære slægtninge i politiets registre-
-men også efter fjerne slægtninge-
-i kommercielle databaser for slægtsforskning.
Og der har det givet resultat.
April 2018 blev seriemorderen, kaldet "Golden State Killer", anholdt.
I 70'erne og 80'erne begik han mindst 13 mord og 50 voldtægter.
Gennembruddet får Jan Staaf til at se muligheder for sin efterforskning.
Vi kunne gøre det samme i Sverige. Som USA's politi kunne vi-
-finde gerningsmanden via slægtsforskning-
-i kommercielle databaser. En retsafgørelse træffes i Sverige.
Vi fik lov til at lave en test. Linköpingsagen var velegnet.
Vi havde gjort alt, vi kunne, uden at finde gerningsmanden.
Sammen med Nationalt Retsmedicinsk Center må vi...
Uden for USA var det første sag, der benyttede den nye metode.
At søge gerningsmanden via slægtsforskning.
Men gerningsmandens dna kan måske ikke bruges-
-til søgninger i databaserne for slægtsforskning.
Den oprindelige dna-profil, der blev lavet af NFC-
-og som vi brugte kriminalteknisk, er noget andet end de dna-data-
-der benyttes i databaser for slægtsforskning.
En dna-profil består af 15 "STR-markører".
I databaser for slægtsforskning er målet-
-at lægge 700.000-800.000 af dem ind.
I juni 2019 starter politiets arbejde-
-med ved hjælp af avancerede analyseinstrumenter-
-at prøve at opbygge sagens 15 år gamle dna.
Fra instrumentet fik vi mellem en og to milliarder puslespilsbrikker.
Og så begyndte mit arbejde. At lægge puslespillet.
At prøve at finde, hvor i det ukendte individs totale dna-molekyle-
-de hører hjemme, for at kunne genopbygge det.
Vi gjorde det med små ti procent af dna-molekylerne.
Spørgsmålet var, om det var nok til at finde slægtninge i databaserne.
Efter RMV havde arbejdet med datagrundlaget-
-lagde vi det op i databasekonti for slægtsforskning.
En forudsætning for arbejdet-
-er, at mulige slægtninge til den aktuelle person-
-står i den database, man benytter.
Ellers er søgningerne uden resultat.
Da vi havde lagt dna-dataene op, var der naturligvis en forventning-
-om et godt resultat, der ville føre efterforskningen videre.
Efter en uge får NFC endelig et dna-match i databaserne.
De får en liste over mulige slægtninge.
Slægtsforsker Peter Sjölund sættes på sagen.
Sammen med efterforskeren Anders Bergmark får han til opgave-
-for første gang i Sverige, at optage jagten på en gerningsmand-
-via slægtsforskning.
Ret hurtigt konstaterede vi, at personerne-
-der lå tæt på gerningsmanden befandt sig ret langt fra ham.
Vi endte i Tyskland.
Vi arbejdede på den sag i fire-fem måneder-
-for at se, hvor vi endte.
Men vi skulle forbedre vores dna for at komme videre.
Vores dna-profil var for svag.
Der var for lidt fakta til, at vi fik et resultat som i USA.
Så det var tilbage til tegnebordet for at finde alternative metoder-
-så vi i næste søgning kunne opbygge en større andel-
-af det ukendte individs dna-molekyler.
Samtidig med at man prøver at lave en bedre dna-profil-
-kommer et tip ind til efterforsker Henry Jansén.
Et tip, der kan forandre hele efterforskningen.
13. januar 2020 får jeg en telefonsamtale.
Anmelderen fortæller, at en ungdomskammerat havde sagt-
-at han ville skade et barn.
Kammeraten havde en hue, der lignede gerningsmandens-
-og lignede selv fantombilledet-
-som tidligt i efterforskningen blev offentliggjort.
Jeg skrev til kammeraten, at jeg ville se ham 27. januar-
-til et interview og en dna-prøve.
Men han mødte ikke op.
Da tusinder af lignende tips er kommet ind gennem årene-
-stilles tippet og den ubesvarede indkaldelse i bero.
Slægtsforskningsprojektet sammen med NFC og RMV fortsætter.
Gerningsmandens dna-profil styrkes, og den lægges igen op-
-i databaserne for slægtsforskning.
I maj 2020 kommer en ny liste med slægtninge.
Er de nærmere på gerningsmanden?
Sporene, vi fik, var rigtig gode.
Resultatet viste-
-at der var personer, der lå ret tæt på gerningsmanden.
Man prøver at opbygge slægtstræet på individer, som der matcher.
Man leder efter forældre-
-og deres forældre osv...
Informationen kan findes i kirkebøger eller andre arkiver.
Sådan gør man med de første individer på listen.
Slægtstræerne udvides tilbage i tiden, til de begynder at forenes.
Når det er gjort, går man fremad i tid-
-for at finde efterkommere, der ikke findes i databasen.
Man bør huske, når man slægtsforsker-
-at det, der er i databasen er et alias eller et navn på individet-
-der har lagt sin dna og en emailadresse op.
Er navnet normalt, så aner man jo ikke, hvem det er.
Så en træffer er ikke nok. Der kræves en unik identitet-
-for at kunne skabe et slægtstræ bagud.
Peter kiggede i sine registre og jeg i politiets register.
For at komme tæt på gerningsmanden vil han gerne finde personer-
-der mødtes i starten af 1800-tallet eller i slutningen af 1700-tallet.
Finder man dem, vender man om og går fremad.
Vi så, at gerningsmanden måtte være i nærheden af Linköping.
Sporene var ret tydelige.
15 år og otte måneder efter de brutale drab på Anna-Lena Svenson-
-og Mohamad Ammouri, får efterforskningsleder Jan Staaf-
-en telefonsamtale, som han aldrig vil glemme.
Fredag 5. juni er jeg til en studenterreception.
Vi hygger os, spiser god mad, griner og lykønsker studenten.
Ved nitiden om aftenen får jeg en telefonsamtale.
Jeg ser, at samtalen er fra Peter Sjölund-
-slægtsforskeren, der er konsulent i vores efterforskning.
Peter undskylder for, at han ringer så sent-
-men siger, at han ikke kunne vente.
"Jeg tror, at jeg har fundet gerningsmanden."
Jeg bliver helt tavs og beder ham så fortælle mere.
Slægtsforsker Peter Sjölund siger, at han med 99 procents sikkerhed-
-har fundet drabsmanden.
Han ringer også til efterforsker Henry Jansén for at fortælle det.
"Henry, nu har vi fundet vores mand."
"Tager du gas på mig en fredag aften?" spørger jeg.
"Nej, han er en af to personer i Linköping. To brødre."
I weekenden leder efterforskerne i vores databaser-
-politiets register for at se om personerne er med i efterforskningen.
En drabsefterforskers største frygt-
-er efter mange års søgen efter en gerningsmand-
-at finde ham nævnt tidligt i efterforskningen-
-men at han så blev nedprioriteret.
Den ene broder står nævnt i efterforskningen.
Tippet, som Henry Jansén behandlede fem måneder forinden.
Anmelderen beskrev, at vennen, der ligner fantombilledet-
-har fortalt om sine tanker om at dræbe et barn.
Et tip, som de tusinder af andre vi har fået gennem årene.
Mange har fået op til fire indkaldelser uden at komme.
Intet bemærkelsesværdigt.
Den indkaldelse blev sorteret i "Linköpingkurven"-
-"for ikke-besvarede indkaldelser".
Med stor sandsynlighed-
-var vi gået i gang med den kurv i løbet af efteråret 2020.
Da vi så, at denne person var til stede i efterforskningen-
-nogle få måneder forinden, så følte vi en vis lettelse.
Også over at han ikke begik nye forbrydelser.
En vis tilbagefaldsrisiko var der.
Vi lavede en kategorisering på brødrene.
Hvor de var fra, deres sociale situation.
Den ene broder boede i en lille lejlighed og var førtidspensionist.
Han havde en sygdomshistorie-
-og havde aldrig haft arbejde-
-kun korte, kommunale aktiveringer.
Men den anden bror var gift, havde to børn og fast arbejde.
Den yngre bror har meget til fælles med gerningsmandsprofilen-
-der blev lavet 16 år forinden.
Han hedder Daniel Nyqvist og er 37 år gammel.
Det betyder, at han var 21, da forbrydelsen skete.
Det stemmer overens med Anna-Lenas vidneudsagn.
Og jeg havde jo fået tippet om Daniel i midten af januar.
Meget talte for, at Daniel var hovedmistænkt.
Daniel var en af de to brødre, som slægtsforskeren fandt.
Han siger, at gerningsmanden må være en af dem.
Hans livssituation gjorde, at jeg mente, at han var mistænkt.
Jeg besluttede, at jeg ville anholde ham.
Ved daggry næste morgen slår den regionale indsatsstyrke til-
-mod to adresser i Linköping-
-og begge brødre hentes ind til politistationen.
Jeg og min kollega Anders havde forberedt et forhørsrum.
Jeg mødte den mistænkte på gangen-
-og fik det indtryk, at han var en stille og rolig person.
Han sagde ikke meget. Vi hilste på hinanden.
Jeg forklarede, hvem jeg var, og Anders fortalte, hvem han var.
Og så satte vi os i forhørsrummet.
Jeg indleder med at forkynde sigtelsen for dobbeltdrabet-
-på Åsgatan 19. oktober 2004.
Jeg når ikke at spørge om hans holdning til sigtelsen...
Han læner sig langsomt bagud i stolen og siger følgende:
"Er det nu, jeg har brug for en advokat?"
I forbindelse med dette forhør lavede jeg en dna-test.
Den skulle laves ved første forhør-
-ifølge en kendelse fra anklageren.
Vi ligger så tæt på NFC. Vi kan nærmest bare gå over med prøverne.
Og NFC havde fået en prioriteringsanmodning.
Så ventede vi bare på dna-svaret.
Jeg prøvede at lave noget andet imens.
Men jeg var så spændt-
-at da jeg ville skrive på computeren, så rystede mine hænder.
Kunne det virkelig være vores mand denne gang?
Jeg turde ikke tro på det.
Mens politiet venter på at få svar fra NFC om dna-testen-
-kontaktes advokat Johan Ritzer.
Min sekretær ringede, og på stemmen vidste jeg, at der var sket noget-
-og hun fortalte, at de ville have mig til dobbeltdrabet.
Det var noget særligt.
"Gud, bør jeg tage den opgave?", var min første tanke.
For jeg vidste, at det ville blive stort, rigtig stort.
Mit første møde med Daniel fandt sted i arrestlokalerne her i Linköping.
Der er et særligt rum-
-hvor advokater og klienter kan mødes før forhørene.
Jeg sætter mig overfor ham.
Vi hilser på hinanden. Han er lidt mærkelig i kontakten-
-men samtidig høflig og flink.
Først af alt spørger jeg ham om hans holdning til sigtelsen.
Han svarer med ét ord: "Skyldig."
Advokat Johan Ritzer forbereder Daniel-
-på yderligere forhør med politiet.
Men før det går i gang, kommer der endelig svar fra NFC på dna-prøven.
Efter et par timer kom en person fra politiets tekniske afdeling-
-og en anden fra NFC. De så ret alvorlige ud.
"Var det alligevel forkert?", tænkte jeg. Vi var jo så sikre.
"100 procent. Det var ham."
Min kollega og jeg følte en form for tomhed.
Men samtidig en lettelse. Nu kunne vi formentlig endelig løse-
-denne 16 år gamle sag på en god måde.
Samtidig forhører Jan Staaf den anden bror nogle lokaler derfra.
Under forhøret banker det på døren.
Ind kommer en kollega. "Vi har fået et hit", siger han i døråbningen.
Daniel Nyqvist er gerningsmanden.
Under forhøret fortæller jeg broderen, at vi har fået et hit.
Din bror er den mistænkte, som vi har jagtet alle disse år.
Han blegner og jeg kan se, at han har det skidt.
Han havde aldrig forestillet sig, at hans bror havde begået mordene.
Mange har snydt mig i min politikarriere-
-men dette virkede ægte. Broderen havde ingen anelse om-
-at Daniel var gerningsmanden fra Åsgatan i 2004.
Mine tanker gik naturligvis til de pårørende til ofrene.
Måske kunne de få en slags afslutning på den tragiske hændelse.
Og måske få motivet at vide.
I næste forhør tilstår Daniel også til politiet-
-at han dræbte Mohamad og Anna-Lena i 2004.
Men det store spørgsmål er endnu ubesvaret.
Hvorfor dræber en ung mand to ukendte personer helt uprovokeret?
Han er svær at tale med.
Han er lang tid om at besvare spørgsmål.
Så forhøret bliver underligt-
-sammenlignet med andre, jeg har holdt i min karriere.
Han er fåmælt og indadvendt.
At få information ud af ham er ret svært.
Han er hæmmet i sin evne til at udtrykke sig.
Stiller man for komplicerede spørgsmål, som abstrakte spørgsmål-
-får man intet svar. Han formår ikke at svare.
Den største forskel på Daniel og andre, som jeg har forhørt...
Han har begået en meget grov forbrydelse-
-men er samtidig en person, som man direkte opfatter-
-som påvirket af sin baggrund. Han har en diagnose-
-der gør, at man skal forhøre ham med en vis forsigtighed.
Daniels diagnose ligger inden for autismespektrummet.
Efterforskerne kan se, at han i 2011 fik en Aspergersdiagnose.
Om autismespektrumforstyrrelser, hvortil Aspergers hører-
-er der flere gode svenske studier.
Diagnoserne medfører ikke øget fare for at begå alvorlige forbrydelser.
Men de beskytter heller ikke mod det. Så folk med andre risikofaktorer-
-som psykoser, misbrug eller anden neuropsykiatri-
-kan naturligvis begå forbrydelser.
Men der er ingen forbindelse til autisme. Det er vigtigt at huske.
I kortlægningen af Daniel ser politiet, at han gennem alle årene-
-har befundet sig i nærheden af Linköping.
Da drabene skete, boede han hos forældrene i Sturefors.
Men siden 2009 har han boet alene i en lejlighed i Linköping.
Daniel flyttede fra forældrene for at bo alene i en lille lejlighed.
Der havde han boet i 11 år, da vi fandt ham.
Han levede et ensomt og isoleret liv.
Daniels familiesituation i dag...
Forældrene er døde.
Han har en bror, men ellers stort set ubetydelige sociale kontakter.
Sådan har det været længe.
Han har sin lille lejlighed, spiller computerspil og ser film.
I det nærmeste supermarked køber han sine øl-
-og går så tilbage til lejligheden.
Han har ingen større kontakt med andre voksne, bortset fra broderen-
-som han ser et par gange om året.
At Daniel har holdt sig under radaren i disse 16 år-
-skyldes sikkert den type liv, han levede.
Han lever ekstremt isoleret, uden sociale kontakter, uden indsyn.
Endnu en grund til, at politiet ikke fandt ham-
-ifølge voldsforbrydelsesforsker Niklas Långström-
-er, at Daniel er en atypisk gerningsmand.
Han er vokset op i en kernefamilie med forældre, der arbejdede.
Han har ikke haft et tidligt misbrug, ingen kriminelle venner-
-og ingen udadreagerende eller aggressiv personlighed.
Det, der øger faren for at ende i alvorlig kriminalitet.
Sandsynligheden er større for, at sådan en person-
-bruger grov, dødelig vold, end en person med en flink-
-socialt ydmyge og tilbagetrukne profil, som Daniel.
Volden i samfundet, der skræmmer os mest-
-er måske den vold, vi har sværest ved at forstå.
Og hans sag er lidt svær at forstå.
At det sker én gang i livet og aldrig mere.
Og uden tydelige tegn, før det sker. Frustrerende.
Den eneste trøst er, at det er ret usædvanligt.
Under forhør må efterforskerne forholde sig til Daniels baggrund-
-og person for at få klarhed over så mange detaljer som muligt.
Ellers får de pårørende måske aldrig svar på-
-hvad der fik en 21-årig, helt ustraffet ung mand-
-til for 16 år siden bestialsk at dræbe Anna-Lena og Mohamad.
Om motivet til gerningerne-
-siger Daniel så småt under forhørene-
-at han blev plaget af en form for indre billede.
Han tolkede den som en opfordring til at tage livet af to personer.
Da Daniel vågner om morgenen 19. oktober 2004-
-havde han et billede i sit indre med to prikker og en streg.
Det symboliserede to personer og ham selv.
Han skulle dræbe de to personer for at kunne komme videre i livet-
-og slippe af med billedet. Og i forbindelse med det-
-ville han komme i paradis.
I sin forestillingsverden-
-tolker han det, som at han skal tage livet af to personer-
-for at få sindsro.
Når han taler om dette, selv om det er subtilt-
-opfatter jeg det, som at det har været stærkt angstfremkaldende.
I forhørene fortæller Daniel om drabsdagen.
Straks da han står op, tager han til Linköping med bus-
-fra forstaden, hvor han bor. Han spadserer til Åsgatan.
Han har bestemt sig for at finde to mindre personer-
-der ikke gør modstand, for at slippe for håndgemæng.
Han beskriver, at han går rundt som i en tåge.
Det er hans eget ordvalg.
Og at alt går per automatik. På en måde-
-er han bevidst om, hvad der foregår, men stadig styret.
Den første person, han bedømmer til at være et egnet offer-
-er denne dreng: Mohamad Ammouri.
Han stikker Mohamad ned med kniv. Så kommer en kvinde-
-som han også stikker ned med kniv. Så havde han gjort det, han skulle-
-for at få fred og komme i paradis. Så tog han hjem-
-til hjemmet i forstaden-
-og lever videre med sin viden om, at det er gjort, det er klaret.
Billedet i hovedet forsvandt og er ikke kommet tilbage, fortæller han.
Dagene, ugerne og årene går. Mindet om gerningen blegner.
1. september 2020 tiltales Daniel Nyqvist-
-for drabene på Anna-Lena Svenson-
-og Mohamad Ammouri 16 år forinden.
Fra politiets side siger vi: Endelig, endelig, endelig.
Dobbeltdrabsefterforskningen fra 2004 er afsluttet.
I dag er en speciel dag. Efterforskningsgruppen og jeg-
-føler os tilfredse, lidt stolte, men frem for alt lettede.
Lettede, fordi gerningsmanden ikke-
-har dræbt flere personer. En tilbagefaldsrisiko fandtes.
15. september starter en velbesøgt retssag i Linköpings tingsret.
Men det store spørgsmål er, om Daniel Nyqvist kan give de pårørende-
-der sidder i retssalen, de svar, de ønsker.
Da vi går ind i retssalen, og Daniel skal høres-
-får jeg en stærk fornemmelse af, at han ikke vil kunne klare det.
Vi sætter os ned, og jeg observerer ham.
Efter en tid læner han sig mod mig og hvisker:
"Jeg kan ikke klare det."
For at Daniel skal kunne gennemføre retssagen-
-og dele sin historie med de pårørende-
-har advokat Ritzer, i samråd med en psykiater-
-forberedt forskellige foranstaltninger.
Fordi Daniel følte så stort ubehag-
-fik vi en afskærmningsvæg, der kunne bruges ved behov.
Og uden den-
-havde vi nok ikke fået hans forklaring i tingsretten.
Jeg kendte til hans problemer-
-og så skal man forberede sig godt-
-og tænke igennem, hvordan man laver retssagen-
-så han kan klare at tale.
At råbe og være ubehagelig gør ikke, at man får mere ud af folk.
I visse amerikanske tv-serier råber betjentene af de mistænkte...
Man skal skabe et miljø, der gør, at de kan tackle en svær situation-
-og klarer at tale. For retssagen er det vigtigt-
-for at domstolen får det bedst mulige grundlag.
Men også for at give svar og forklaringer til samfundet-
-og frem for alt til de pårørende.
Nu skal både anklager som forsvarer-
-nærme sig Daniel forsigtigt for at få så meget som muligt ud af ham.
Kan Daniel give de pårørende svar-
-på, hvad der skete om morgenen den 19. oktober 2004?
Og på, hvorfor han valgte Anna-Lena og Mohamad som sine ofre?
Hvorfor valgte du at angribe ham?
Var han den første person du så-
-da du gik fra Köpmansgränd til Åsgatan?
Det...
Jeg tror det ikke, men de andre, jeg så, var for store til mig.
Okay. Hvorfor var de for store til dig?
De kunne slå igen, så jeg fejlede.
Okay. Ville du være sikker på at kunne dræbe dem?
-Er det rigtigt forstået? -Ja.
Jeg var nødt til at få det gjort.
Okay, så du følte, at et barn ikke ville kunne slå igen-
-du må have forstået, at det drejede sig om et barn?
Ja, en...
...som var nemmere at dræbe, ja.
Ja, for han var ret meget mindre end dig, ikke?
-Ja. -Så du hans ansigt...
-...før du angreb ham? -Nej.
Hvorfor blev det lige Mohamad og Anna-Lena?
De... var der.
På grund af Daniels begrænsede evne til at uddybe det-
-endte det et sted der.
Daniel har præsteret på sin absolutte max-kapacitet.
Alligevel bliver det ikke mere detaljeret end dette.
Under retssagen fremkommer en ny oplysning-
-der kunne have løst drabet ti år tidligere.
Har du nogen gange efter 2004-
-følt, at du ville fortælle dette til nogen?
-Ja, én gang. -Kan du fortælle om det tilfælde?
Jeg var ved at blive smidt ud.
Jeg tænkte, at fængsel var bedre end at sove på gaden.
Sådan tænkte jeg bare.
Tænkte du på, hvem du ville fortælle det til?
-Politiet. -Jeg forstår.
Og hvorfor gav du dig ikke til kende i disse 16 år?
-Hvorfor? -Ja, hvorfor?
Jeg ville jo helst være fri.
Jeg tror, at sorgen var blevet lindret for de pårørende-
-hvis de tidligere havde fået svar på, hvad der var grunden.
Hvorfor skete det for vores pårørende?
Under retssagen er både Anna-Lena Svensons-
-og Mohamad Ammouris pårørende til stede.
De fortæller, hvordan drabene har påvirket deres liv.
19. oktober 2004 er en frygtelig morgen-
-der har ændret tilværelsen for hele familien.
Jeg har lidt af angst, fobier og uro. Jeg gik aldrig ud den første tid.
Frygten for selv at blive angrebet-
-for vi ved jo ikke, hvor gerningsmanden befinder sig.
Hvor mange år har du haft det så skidt?
Jeg kan ikke sige, at jeg har det godt i dag.
Mor har haft det meget skidt siden 2004.
Hun har lidt af stærk depression og angst.
Jeg husker, at jeg var så nervøs for at forlade hende og gå i skole-
-da jeg begyndte i skolen igen.
Jeg var urolig for, at jeg ville komme hjem og ikke finde hende der.
Mor har ikke accepteret det, der er sket.
Det er unaturligt for en mor at kramme sin søn om morgenen-
-sige farvel og aldrig se ham igen.
Anna-Lenas mand vidner om deres liv før angrebet.
Da vi flyttede til Åsgatan i 2002-
-var hun meget glad for at have så kort vej til arbejdet.
Nu havde vi mere tid. Vi havde spist morgenmad-
-og hun vidste, at hun havde præcist otte minutters gang-
-ned til lokalerne og klasseværelset.
Hele tiden var der meget ros-
-hyldester og sjove ting.
Hun elskede sine elever, det var...
Min datter var nyforlovet-
-og Anna-Lena skulle holde forlovelsesmiddag om lørdagen.
Hun var vældigt... Hun var glad som en lærke.
Ingen mørke skyer i hendes liv på dette tidspunkt?
Efterforskningsleder Jan Staaf-
-er sammen med efterforskerne Henry Jansén og Anders Bergmark-
-på plads for at følge afslutningen-
-på den sag, som de brugte 16 år af deres arbejdsliv på.
Det er gribende. Jeg har haft en konstant dialog med de forurettede-
-gennem alle årene, men det bliver så følelsesladet i en tingsret.
At høre dem fortælle detaljeret-
-om, hvordan drabene påvirkede deres liv. Stærke følelser.
For Daniel er det anstrengende at være i et rum med mange mennesker.
Og også meget svært at høre Mohamads og Anna-Lenas pårørende-
-fortælle, hvordan de har haft det på grund af hændelsen.
Det har naturligvis påvirket ham.
Så har jeg kun en sidste ting, som jeg vil spørge dig om, Daniel.
Har du noget, du vil sige til de pårørende, der er her i salen?
Jeg...
Jeg er ked af, at det her skulle ske.
Før retssagen-
-laves en retspsykiatrisk vurdering af Daniel.
Den viser, at han lider af en alvorlig psykisk forstyrrelse-
-og det gjorde han også på gerningstidspunktet.
Resultatet ligger til grund for dommen, der falder 1. oktober 2020.
Efterforskningen er på det tidspunkt-
-Sveriges næststørste efter Palme-mordet.
Domstolen dømmer, at det drejer sig to tilfælde af drab-
-og straffen er anbringelse med skærpet prøveudskrivelse.
Ingen større overraskelse, at tingsretten dømmer det-
-og jeg anede, at tingsretten ville følge anklagerens linje-
-og dømme Daniel Nyqvist for to tilfælde af drab-
-og at straffen blev denne. Fordi både anklager-
-og advokat talte for, at straffen burde blive anbringelse.
I sikkert mange år vil han være frihedsberøvet-
-på en retspsykiatrisk afdeling.
Særlig prøveudskrivelse betyder, at afdelingen ikke...
Chefoverlægen kan ikke på egen hånd-
-afgøre, at Daniel er behandlet færdig, så han kan udskrives.
En domstol skal først tage stilling til, om det stemmer.
En proces vil foregå i mange år fremover-
-før Daniel kan tænkes at komme ud i samfundet igen.
Daniel vil gerne have pleje.
Han har søgt hjælp i længere tid.
At han ikke selv har opsøgt den-
-tror jeg skyldes hans angst for at møde mennesker.
Nu får han ordentlig pleje i stedet for at sidde alene-
-og dulme angsten med alkohol, som han har gjort i 16 år.
Jeg tror, at han er tilfreds-
-med at det bliver sådan nu.
Man bør ikke ignorere hans bestialske dobbeltdrab-
-her i Linköping for snart 16 år siden.
Jeg tænker mest på de pårørende til Anna-Lena og Mohamad.
Trods alle tiltag og alle modgange-
-var der en af os, der hele tiden var optimistisk: Jan Staaf.
Hans optimisme løftede vist alle, der arbejdede med denne sag-
-så vi orkede at fortsætte.
Gennem de 16 år, som efterforskningen stod på-
-havde jeg en ret tæt kontakt med de pårørende til ofrene.
Jeg længtes efter en dag at kunne ringe og sige-
-at vi havde gerningsmanden.
Med tiden kom den dag. 16 år efter forbrydelsen.
Den oplevelse var meget stærk.
Dobbeltdrabet i Linköping er den første sag-
-der blev løst ved hjælp af slægtsforskningsdatabaser.
Nu håber politiet, at flere gamle sager kan løses med den nye metode.
Oversættelse: VSI OrdKedjan 2021 www.vsi-stockholm.tv