- Hätäkeskus. Mitä on tapahtunut? - Kahta ihmistä on puukotettu.
Nuori poika näyttää kuolleelta, ja nainen on loukkaantunut pahasti.
Lääkäri tuli sanomaan:
"Minun täytyy ilmoittaa, että Anna-Lena on kuollut."
Haavoja oli todella paljon. Se oli aivan hullua.
Se oli ensimmäinen kerta n ulkopuolella.
Voisiko se mennä tällä kertaa oikein?
Ehkä he saisivat selville, miksi niin tapahtui.
On täysin luonnotonta äidille halata lastaan aamulla-
- eikä sitten nähdä tätä enää koskaan.
19. lokakuuta 2004-
Mohamad, 8 vuotta, ja Anna-Lena, 56-vuotta-
murhattiin raa'asti kadulle Linköpingissä.
Rikospaikalta löytyi tekijän DNA:ta-
- ja syyllisen etsintä alkoi.
Poliisi seurasi tuhansia vihjeitä-
otti satoja DNA-näytteitä, julkaisi piirroksen-
ja testasi jo kuolleiden nuorten miesten äitejä.
Mutta vielä 15 vuoden jälkeenkin tapaus oli yhä selvittämättä-
ja ikään kuin avohaava Linköpingin asukkaille.
Saataisiinko sitä ratkaistua koskaan?
Ja saisivatko uhrien omaiset koskaan tietää, miksi?
Tutkintaa jatkettiin enää kolmen tutkijan voimin-
ja tekijä yritettiin saada kiinni kaikin sallituin menetelmin.
Vuonna 2019 tuli uusi mahdollisuus, kun lakia muutettiin.
Rikospaikalta löydettyä ta sai käyttää-
niin kutsuttuun geneettiseen sukututkimukseen.
Geneettisessä sukututkimuksessa käydään läpi DNA-rekisteri-
- ja etsitään tekijän lähisukulaisia.
Oikean henkilön löytämiseksi-
jonkun läheisen sukulaisen on pitänyt antaa DNA-näyte-
- ja saada rikostuomio.
Menetelmää käytettiin ensimmäiseksi Billdalissa.
Nuori tyttö raiskattiin.
Vasta monta vuotta myöhemmin-
raiskaaja löytyi geneettisen sukututkimuksen avulla.
Kokeilimme sitä myös tässä jutussa vuonna 2019.
Useita henkilöitä pakotettiin antamaan DNA-näyte-
- mutta tappajaa ei löydetty.
Olimme hieman pettyneitä, kun emme löytäneet tekijää-
laajoista DNA-etsinnöistä huolimatta.
Olimme melko turhautuneita.
ssa on käytetty käytetty myös toisenlaista menetelmää.
Siinä ei etsitä vain lähisukulaisia poliisin rekisteristä-
vaan myös kaukaisia sukulaisia kaupallisista tietokannoista.
Se on tuottanut tulosta.
Huhtikuussa 2019-
"Golden State Killerinä" tunnettu sarjamurhaaja pidätettiin.
Hän oli tehnyt 70- ja 80-luvulla ainakin 13 murhaa ja 50 raiskausta.
Tämä läpimurto sai Jan Staafin näkemään mahdollisuuksia-
- myös omassa tutkinnassaan.
Miksei sitä voisi tehdä Ruotsissakin?
ssakin poliisi löytää rikollisia sukututkimuksen avulla-
- kaupallisista tietokannoista.
Ruotsissa harjoitetaan laillisuusvalvontaa.
Menetelmää päätettiin kokeilla Linköpingin tapauksen yhteydessä.
Kaikki mahdollinen oli jo tehty, mutta tappajaa ei ollut löydetty.
Teimme yhteistyötä rikosteknisen keskuksen kanssa-
ja se oli ensimmäinen kerta, kun kyseistä menetelmää-
- käytettiin USA:n ulkopuolella.
Mutta ei ollut varmaa, että tekijästä saatua DNA:ta-
voitaisiin käyttää hakuihin sukututkimustietokannoista.
Rikostekniseltä keskukselta saamamme DNA-profiili-
oli jotain aivan muuta kuin se DNA-tieto-
jota tarvitaan sukututkimustietokannoissa.
DNA-profiilissa on 15 SDR-markkeria.
Sukututkimustietokannoissa tavoitteena on syöttää-
- jopa 800000 tällaista markkeria.
Kesäkuussa 2019 poliisi aloitti työskentelynsä.
Edistyneiden välineiden avulla-
alettiin analysoida 15 vuotta vanhaa DNA-näytettä.
Saimme siitä irti noin 1- 2 miljardia palapelin palasta.
Minun työni alkoi siitä. Aloin koota palapeliä.
Minun täytyi selvittää DNA-molekyylien kautta-
- mistä henkilö olisi lähtöisin.
Onnistuimme löytämään ehkä 10 % molekyyleistä.
Kysymys kuului, riittäisikö se löytämään sukulaisia.
Kun oikeuslääketieteen laitos-
- oli työstänyt kaikkia tietoja-
ne ladattiin sukututkimustietokantaan.
Kaikkihan riippui siitä, olivatko henkilön sukulaiset-
- mukana kyseisessä tietokannassa.
Muutenhan etsintä ei kantaisi hedelmää.
Toivoimme tietenkin tiedot tietokantaan ladattuamme-
että se tuottaisi tulosta ja veisi tutkintaa eteenpäin.
Viikkoa myöhemmin tietokannasta löytyi lopultakin osuma-
ja mahdollisista sukulaisista saatiin lista.
Sukututkija Peter Sjölund otettiin mukaan-
ja yhdessä Anders Bergmarkin kanssa-
heidän piti olla Ruotsin ensimmäiset-
jotka etsivät rikollista sukututkimuksen avulla.
Havaitsimme melko nopeasti-
että tekijää lähimpänäkin olleet henkilöt olivat melko kaukana.
Päädyimme Saksaan asti.
Työskentelimme asian parissa 4- 5 kuukautta-
nähdäksemme, mihin se voisi johtaa.
Sitten tajusimme, että meidän pitäisi yrittää saada parempi näyte.
Kävi ilmi, että DNA-profiili oli aivan liian heikko.
Siinä ei ollut tarpeeksi tietoa antamaan kunnollista vastausta.
Palasimme piirtopöydän ääreen miettimään eri vaihtoehtoja.
Seuraavan haun tarkoituksena oli muodostaa suurempi määrä-
tuntemattoman henkilön DNA-molekyylejä.
Samaan aikaan, kun DNA-profiilia yritettiin vahvistaa-
rikostutkija Henry Jansénille tuli uusi vihje.
Vihje, joka saattaisi muuttaa koko tutkinnan.
13. tammikuuta 2020-
- sain puhelun.
Soittaja kertoi, että eräs hänen lapsuudenystävänsä-
oli sanonut haluavansa satuttaa jotain lasta.
Kyseisellä henkilöllä oli myös samanlainen hattu kuin tappajalla-
ja ilmoittajan mielestä hän muistutti poliisin piirrosta-
- joka oli julkaistu aiemmin mediassa.
Hän sanoi tälle ystävälle, että minä halusin tavata 27. tammikuuta-
puhuttaakseni häntä ja ottaakseni DNA-näytteen.
Henkilö ei koskaan tullut paikalle.
Vuosien mittaan oli tullut tuhansia vastaavia vihjeitä-
joten tämäkin vinkki pantiin lopulta syrjään.
Samaan aikaa sukututkimusprojektia jatkettiin-
rikosteknisen keskuksen ja oikeuslääketieteen laitoksen kanssa.
Tekijän DNA-profiilia saatiin vahvistettua-
ja se ladattiin uudelleen sukututkimustietokantaan.
Toukokuussa 2020 saatiin uusi lista sukulaisista.
Olisivatko nämä sukulaiset jo lähempänä tekijää?
Totesimme saaneemme oikeinkin hyviä johtolankoja.
Tulokset osoittivat-
että tietokannassa oli ihmisiä, jotka olivat melko lähellä tekijää.
Lähdimme liikkeelle yhdestä hyvin lähellä olleesta henkilöstä-
- ja yritimme laatia sukupuun.
Tutkimme vanhempia, heidän vanhempiaan ja niin edelleen.
Saimme tietoa kirkonkirjoista ja muista vastaavista arkistoista.
Teimme sen listan ensimmäisten henkilöiden kohdalla.
Rakensimme sukupuut tarpeeksi pitkälle aikaan-
- jossa ne alkoivat yhdistyä.
Sitten menimme taas eteenpäin-
selvittääksemme, keitä muita perillisiä näillä sukulaisilla oli-
- tietokannan ulkopuolella.
Kannattaa muistaa, että tietokannassa on usein-
nsa sinne toimittaneen henkilön nimi ja sähköpostiosoite.
Jos nimi on hyvin tavallinen, kuten Anders Andersson-
emme tietenkään tiedä, kuka Anders Andersson se on.
Ei siis riitä, että löytyy osuma-
vaan täytyy myös selvittää henkilöllisyys-
jotta sukupuuta päästäisiin rakentamaan.
Teimme yhteistyötä Peterin kanssa. Hän tutki rekistereitään-
ja minä taas kävin läpi poliisin omaa rekisteriä.
Päästäksemme lähemmäksi tekijää meidän piti etsiä henkilöitä-
jotka olivat tavanneet 1800-luvun alussa tai 1700-luvun lopussa.
Jos heidät löydettäisiin, pitäisi lähteä tulemaan takaisin päin.
Selvisi, että tekijän täytyi olla lähtöisin Linköpingin alueelta.
Se oli melko selkeä johtolanka.
15 vuotta ja 8 kuukautta sen jälkeen-
kun Anna-Lena Svenson ja Mohamad Ammouri oli murhattu-
Jan Staaf sai puhelun, jota hän ei unohda koskaan.
Perjantaina 5. kesäkuuta olin eräissä valmistujaisjuhlissa.
Siellä oli mukavaa. Oli hyvää ruokaa ja valmistunutta onniteltiin.
Sitten yhtäkkiä illalla noin kello 21 sain puhelun.
Soittaja oli Peter Sjölund-
joka toimi konsulttina murhatutkinnassamme.
Peter pahoitteli ajankohtaa ja sanoi, ettei ollut malttanut odottaa.
"No, mitä?" minä kyselin.
Peter sanoi: "Olemme tainneet löytää tekijän."
Menin aivan hiljaiseksi. "Mitä? Oletko löytänyt tekijän?"
Sukututkija Peter Sjölund sanoi olevansa 99-prosenttisen varma-
- murhaajan löytymisestä.
Hän soitti myös Henry Jansénille kertoakseen löydöstään.
Hän sanoi vain: "Henry, olemme löytäneet hänet."
Kysyin, vitsailiko hän kanssani perjantai-iltana.
"Ei, en vitsaile."
"Se on jompikumpi kahdesta linköpingiläisveljeksestä."
Tutkijat työskentelivät koko viikonlopun.
He etsivät henkilöitä poliisin omista rekistereistä.
Olivatko nämä tulleet vastaan jo aiemmin?
Murhatutkijan pahin kauhukuva on se-
että tappajaa on etsitty jo vuosien ajan-
ja nimi on tullut vastaan jo aikaisemmin-
- mutta silloin se on sivuutettu.
Kävi ilmi, että toinen veljeksistä oli mainittu jo aiemminkin.
Se oli vihje, jonka Jansén oli saanut jo kuukausia aiemmin.
Ilmoittaja oli sanonut tuttavansa muistuttavan poliisin piirrosta-
ja sanoneen miettineensä lapsen tappamista.
Se oli yksi tuhansista vihjeistä vuosien varrella.
Moni kuultavaksi kutsuttu oli jättänyt tulematta.
Siinä ei ollut mitään outoa.
Kutsu tulla kuultavaksi pantiin kansioon-
jossa oli muidenkin tulematta jättäneiden kutsut.
Ajatuksena oli ollut palata siihen kansioon-
- syksyllä 2020.
Kun tajusimme henkilön tulleen vastaan jo aiemminkin-
- tunsimme jonkinlaista helpotusta.
Helpotusta myös siitä, ettei hän ollut tehnyt uusia rikoksia.
Selvitimme, mistä veljekset olivat lähtöisin ja miten he elivät.
Toinen asui pienessä asunnossa. Hän eli tukien varassa.
Taustalla oli sairauksia.
Hän oli käynyt töissä vain lyhytaikaisesti kunnan hommissa.
Sen sijaan toinen veljeksistä-
oli naimisissa ja kahden lapsen isä ja säännöllisessä työssä.
Nuoremmalla veljellä näytti olevan paljon yhteistä-
16 vuotta aiemmin laaditun tekijäprofiilin kanssa.
Hänen nimensä oli Daniel Nyqvist ja hän oli 37-vuotias.
Hän oli siis ollut rikoksentekoaikaan 21-vuotias.
Se täsmäsi Anna-Lenan todistuksen kanssa.
Olin saanut vihjeen Danielista-
- tammikuun puolivälissä.
Moni seikka viittasi siihen, että Daniel oli pääepäilty.
Sukututkijoiden mukaan tekijän täytyi olla-
- joko Daniel tai hänen veljensä.
Hänen elämäntyylinsä teki hänestä todennäköisemmän epäillyn.
Päätin vangita hänet poissaolevana.
Seuraavan aamun koittaessa-
erikoisjoukot iskivät kahteen osoitteeseen Linköpingissä.
Veljekset tuotiin poliisiasemalle.
Kollegani ja minä olimme valmistelleet kuulusteluhuoneen.
Tapasin epäillyn käytävässä.
Sain vaikutelman, että hän oli...
...hiljainen ja rauhallinen. Hän ei puhunut paljonkaan.
Tervehdimme, ja kerroin, kuka olin.
Anderskin esitteli itsensä, ja menimme kuulusteluhuoneeseen.
Ilmoitin, että häntä epäiltiin murhista-
Åsgatanilla 19. lokakuuta 2004.
En edes ehtinyt kysyä-
hänen omaa näkemystään näihin epäilyihin.
Hän nojautui taaksepäin ja sanoi:
"Tarvitsen asianajajan."
Kuulustelun aikana-
- otin häneltä myös DNA-näytteen.
Syyttäjä oli määrännyt sen tehtäväksi ensimmäisessä kuulustelussa.
Sijaitsemme niin lähellä rikosteknistä keskusta-
että sen kun vain viemme näytteet sinne saman tien.
Heitä pyydettiin tutkimaan näyte nopeasti.
Me saatoimme vain odottaa vastausta.
Yritin tehdä siinä odottaessani muita töitä.
Kävin niin kierroksilla, että käteni ihan tärisivät.
En pystynyt edes kirjoittamaan. "Onko tämä nyt se oikea henkilö?"
En uskaltanut uskoa sitä todeksi.
Poliisin odottaessa DNA-testin tuloksia-
asianajaja Johan Ritzer sai yhteydenoton.
Sihteerini soitti ja kuulosti melko kiihtyneeltä.
Hän sanoi: "Sinut halutaan mukaan kaksoismurhajuttuun."
Suorastaan vähän hätkähdin sitä.
Ajattelin: "Herranen aika, pitääkö minun ottaa se hoitaakseni?"
Ymmärsin, että siitä tulisi todella iso juttu.
Tapasin Danielin ensimmäisen kerran Linköpingin poliisivankilassa.
Siellä oli huone, jossa asianajaja ja päämies saivat tavata.
Menin huoneeseen. Hän istui minua vastapäätä.
Tervehdimme. Hän vaikutti hieman erikoiselta vuorovaikutuksessaan.
Mutta hän oli kohtelias ja mukava.
Ihan ensimmäiseksi kysyin hänen omaa näkemystään epäilyistä.
Hän vastasi yhdellä sanalla: "Syyllinen."
Asianajaja valmisteli Danielin seuraavaan kuulusteluun.
Mutta ennen kuin se ehti alkaa-
DNA-testin vastaus tuli rikostekniseltä keskukselta.
Parin tunnin päästä poliisin tekninen tutkija ja laboratorion edustaja-
ilmestyivät ovelleni hyvin vakavan näköisinä.
Ajattelin: "Oliko se kuitenkin väärä henkilö?"
Olimme olleet aivan täysin varmoja, että se olisi hän.
Minun ja työtovereideni päällimmäinen tunne oli tyhjyys.
Mutta samalla olimme myös helpottuneita-
koska ajattelimme 16 vuotta vanhan murhan selviävän lopultakin.
Jan Staaf kuulusteli toista veljeksistä toisessa huoneessa.
Kuulustelun aikana oveen koputettiin ja kollegani tuli luokseni.
Hän sanoi: "Osuma tuli."
"Se on Daniel Nyqvist."
"Hän on toisessa huoneessa. Hän on tekijä."
Kerroin veljelle, että DNA-testissä oli tullut osuma-
ja että hänen veljensä oli se, jota olin etsinyt vuosikaudet.
Hän meni aivan kalpeaksi. Huomasin, että se otti koville.
Hän ei olisi voinut kuvitellakaan veljensä tehneen sitä.
Minua on vedätetty monesti, mutta se reaktio tuntui aidolta.
Tekijän veljellä ei ollut aavistustakaan siitä-
että hänen veljensä oli Åsgatanin murhaaja vuodelta 2004.
Mietin heti kummankin uhrin omaisia.
Heillekin tuli tilaisuus saada käsiteltyä tragedia loppuun.
Samalla he ehkä voisivat saada tietää, miksi se oli tapahtunut.
Seuraavassa kuulustelussa Daniel myönsi poliisille-
murhanneensa Mohamadin ja Anna-Lenan vuonna 2004.
Mutta suuri kysymys oli edelleen ilman vastausta.
Miksi nuori mies murhasi kaksi täysin vierasta ihmistä?
Hänen kanssaan oli vaikea puhua.
Kysymyksiin vastaamiseen kesti.
Se oli siis...
Se oli hyvin erikoinen kuulustelu.
Hän ei sanonut paljonkaan ja oli hyvin sulkeutunut.
Hän oli...
Häneltä oli melko vaikea saada mitään tietoja.
Hänen ilmaisukykynsä oli melko rajoittunut.
Jos hänelle esitti liian monimutkaisen kysymyksen-
tai puhui liian abstraktisti, hän ei osannut vastata.
Suurin ero Danielin ja muiden kuulustelemieni välillä on se-
että ensinnäkin rikos oli erittäin vakava.
Lisäksi kyseessä oli henkilö, josta huomasi heti-
että hän oli jollakin tavalla häiriintynyt.
Hänellä oli diagnoosi-
jonka takia kuulustelussa piti noudattaa tiettyä varovaisuutta.
Kävi ilmi, että Daniel oli autistinen.
Hänellä oli diagnosoitu Aspergerin syndrooma vuonna 2011.
Autisminkirjosta on tehty ihan hyviä tutkimuksia Ruotsissakin.
Niissä on osoitettu, ettei tila lisää vakavien rikosten riskiä.
Mutta toisaalta se ei estäkään niitä.
Jos taustalla on muita riskitekijöitä-
kuten psykoosi, päihderiippuvuus tai muu psykiatrinen häiriö-
henkilö voi tietenkin tehdä rikoksia.
Mutta rikosta ei voi liittää suoraan autismiin.
Danielin taustaa tutkiessaan poliisi huomasi-
että Daniel oli oleskellut koko ajan Linköpingin lähistöllä.
Murhien aikaan hän asui vanhempiensa luona Stureforsissa.
Vuonna 2009 hän oli muuttanut yksin Linköpingiin.
Daniel oli muuttanut pois vanhempiensa luota-
asuakseen yksin hyvin pienessä asunnossa.
Hän oli asunut siellä...
...11 vuotta, kunnes me löysimme hänet sieltä.
Hän vietti hyvin yksinäistä ja eristäytynyttä elämää.
Danielin vanhemmat olivat jo kuolleet.
Hänellä on yksi veli.
Väittäisin, ettei hänellä ollut mitään muita sosiaalisia kontakteja.
Ja niin on ollut jo melko kauan.
Hänellä oli pieni asunto, jossa hän pelasi tietokonepelejä-
- ja katseli elokuvia.
Hän kävi lähellä sijainneessa ostoskeskuksessa-
ja osti olutta ja palasi sitten kotiinsa.
Hän ei ollut juurikaan tekemisissä muiden aikuisten kanssa.
Veljeään hän tapasi pari kertaa vuodessa.
Daniel onnistui pysyttelemään pimennossa 16 vuotta-
todennäköisesti elämäntyylinsä ansiosta.
Hän eli täysin eristyksissä.
Hänellä ei ollut mitään sosiaalisia kontakteja.
Toinen syy siihen, ettei poliisi ollut löytänyt häntä-
oli väkivaltarikostutkija Niklas Långströmin mukaan se-
että Daniel oli hyvin epätavallinen väkivaltarikollinen.
Hän varttui ydinperheessä.
Vanhemmat kävivät töissä.
Hänellä ei ollut päihdetaustaa eikä väkivaltaisia ystäviä.
Hän ei ollut koskaan käyttäytynyt aggressiivisesti.
Sellaisten asioiden tiedetään lisäävän rikollisen käytöksen riskiä-
eli henkilö syyllistyy väkivaltaan paljon todennäköisemmin-
kuin kiltti ja sosiaalisesti arka ihminen.
Siis Danielin kaltainen ihminen.
Ehkä kaikkein pelottavinta välivaltaa on sellainen-
- jota on erittäin vaikea ymmärtää.
Ja Danielin tapausta on vaikea ymmärtää.
Se oli tapahtunut vain kerran ilman mitään selviä ennusmerkkejä.
Oli turhauttavaa-
mutta samalla lohduttavaa, että se oli niin epätavallista.
Danielin tausta ja persoona täytyi ottaa huomioon-
jotta yksityiskohtiin saataisiin selkoa.
Muuten uhrien omaiset eivät ehkä koskaan saisi tietää-
mikä sai poliisin ennestään tuntemattoman 21-vuotiaan-
murhaamaan Anna-Lenan ja Mohamadin 16 vuotta sitten.
Mitä tekojen motiivin tulee-
- Daniel sanoi kuulustelussa-
että hänellä oli ollut päässä jonkinlainen kuva-
joka hän oli tulkinnut kehotuksesi tappaa kaksi ihmistä.
Kun Daniel heräsi aamulla 19. lokakuuta 2004-
hänen päässään oli kuva kahdesta pisteestä ja yhdestä viivasta.
Ne tarkoittivat kahta ihmistä ja häntä itseään.
Hänen piti tappaa ne ihmiset saadakseen kuvan pois päästään.
Sitten hän pääsisi paratiisiin.
Hän tulkitsi sen niin, että hänen piti tappaa kaksi ihmistä-
- löytääkseen sisäisen rauhan.
Kun hän puhui asiasta, huomasin merkkejä siitä-
että asia oli ahdistanut häntä melko voimakkaasti.
Daniel kertoi murhapäivästä.
Hän oli herännyt ja lähtenyt saman tien bussilla kaupunkiin.
Siellä hän oli lähtenyt kävelemään kohti Åsgatania.
Hän oli päättänyt valita kaksi pienikokoista henkilöä-
jotka eivät pystyisi tekemään vastarintaa.
Hän sanoi kävelleensä ympäriinsä kuin "tukkenissa".
Sitä sanaa hän käytti.
Hän toimi kuin robotti.
Hän tiesi, mitä oli tapahtumassa, muttei voinut ohjailla sitä itse.
Ensimmäinen henkilö, jonka hän arvioi sopivaksi uhriksi-
oli nuori poika, Mohamad Ammouri.
Hän löi poikaa veitsellä.
Sitten paikalle tuli nainen, joka myös sai puukosta.
Hän oli tehnyt sen mitä piti tehdä päästäkseen paratiisiin.
Sitten hän vain palasi kotiinsa-
ja jatkoi elämäänsä, kun asia oli hoidettu.
Hänen päässään ollut kuva oli kadonnut-
eikä se palannut enää koskaan. Aika kului.
Muisto teosta alkoi olla yhä kaukaisempi.
1. syyskuuta 2020 Daniel Nyqvistiä syytettiin-
Anna-Lena Svensonin ja Mohamad Ammourin murhista.
Poliisin puolesta voin sanoa, että lopultakin, lopultakin, lopultakin.
Vuodesta 2004 asti jatkunut tutkinta on saatu päätökseen.
Tämä on aivan erityinen päivä. Olemme erittäin tyytyväisiä-
vähän ylpeitäkin ja ennen kaikkea helpottuneita.
Helpottuneita siitä, ettei tekijä ole vienyt useammankin henkeä-
- vaikka sellainenkin riski oli.
Oikeudenkäynti alkoi 15. syyskuuta Linköpingin käräjäoikeudessa.
Kysymys kuului, pystyisikö Daniel Nyqvist antamaan-
salissa istuville omaisille näiden toivomia vastauksia.
Kun menimme istuntosaliin ja Danielia oli tarkoitus kuulla-
minusta tuntui vahvasti siltä, ettei hän pystyisi siihen.
Kävimme istumaan, ja tarkkailin häntä koko ajan.
Jonkin ajan kuluttua hän nojautui minuun päin ja kuiskasi:
"En pysty tähän."
Jotta Daniel selviäisi käsittelystä ja voisi kertoa tarinansa omaisille-
Ritzer valmisteli yhdessä psykiatrin kanssa-
- erilaisia toimenpiteitä.
Koska Daniel oli niin kiusaantunut-
otimme käyttöön paikalla olleen tilanjakajan-
siltä varalta, että jotain tapahtuisi.
Ilman sitä emme olisi saaneet kuulla hänen kertomustaan oikeudessa.
Tiesin jo ennen saliin menoa, että hänellä oli jotain ongelmia.
Olimme valmistautuneet hyvin ja miettineet menettelyjämme-
- jotta hän pystyisi edes puhumaan.
Huutaminen ja inhottava käytös ei auta mitään-
vaikka amerikkalaisissa tv-sarjoissa poliisit huutavat epäillyille.
Täytyy luoda ilmapiiri-
- jossa epäilty pystyy puhumaan.
Se on tärkeää oikeudenkäynnin kannalta-
jotta tuomioistuin saisi hyvän käsityksen asiasta-
ja myös yhteiskunta ja uhrien omaiset saisivat vastauksia.
Sekä syyttäjä että puolustus lähestyivät Danielia varovasti-
saadakseen tästä irti mahdollisimman paljon.
Pystyisikö Daniel antamaan omaisille vastauksia siihen-
mitä lokakuun 19. päivän aamuna vuonna 2004 oikein tapahtui-
ja miksi uhreiksi valikoituivat juuri Anna-Lena ja Mohamad?
Miksi valitsit juuri hänet?
Oliko hän ensimmäinen, joka tuli vastaan-
kun kävelit Köpmansgrändiltä Åsgatanille?
Se...
En usko, mutta...
Muut olivat liian isoja.
Selvä. Miksi muut olivat liian isoja?
He olisivat voineet lyödä takaisin.
Selvä.
Halusitko siis olla varma siitä, että tappaminen onnistuisi?
Joo. Se piti saada tehtyä.
Selvä. Ajattelit siis, ettei lapsi panisi vastaan.
Ymmärsit varmaan, että hän oli lapsi?
Joo.
Niin, joku...
Hänet oli helppo tappaa.
- Koska hän oli sinua pienempi? - Joo.
Näitkö hänen kasvonsa, ennen kuin kävit hänen kimppuunsa?
En.
Miksi valitsit juuri Mohamadin ja Anna-Lenan?
He...
...olivat silloin siellä.
Daniel ei osannut kertoa siitä sen tarkemmin-
- joten enempää ei saatu irti.
Hän toimi jo aivan kapasiteettinsa ylärajoilla.
Sen enempää yksityiskohtia ei irronnut.
Oikeudenkäynnin aikana tuli ilmi tieto-
joka olisi saattanut ratkaista murhat jo 10 vuotta aiemmin.
Onko sinun tehnyt ikinä mieli kertoa tästä jollekulle?
On.
Kerran.
Voisitko kertoa siitä?
Meinasin saada häädön.
Ajattelin, että vankila olisi parempi kuin kadulla nukkuminen.
Silloin ajattelin...
Mietitkö, kenelle kertoisit?
Poliisille.
Ymmärrän.
Mikset ilmoittautunut itse poliisille näiden 16 vuoden aikana?
- Miksikö? - Niin, miksi?
Halusin olla vapaa.
Se olisi varmasti auttanut omaisia heidän surussaan-
jos he olisivat saaneet jo aiemmin vastauksia siihen-
- että miksi niin oli tapahtunut.
Käsittelyn aikana paikalla oli sekä Anna-Lena Svensonin-
- että Mohamad Ammourin omaisia.
He saivat kertoa, miten murhat olivat vaikuttaneet heihin.
Lokakuun 19. päivä 2004 oli ihan kamala aamu-
joka muutti koko perheemme elämän aivan täysin.
Minä kärsin ahdistuksesta ja peloista.
Aluksi en käynyt lainkaan ulkona.
Pelkäsin, että jos menisin ulos-
- minunkin kimppuuni käytäisiin.
Emme tienneet, missä tekijä oli.
Miten kauan olet voinut niin huonosti?
En voi sanoa voivani hyvin vieläkään.
Äitini on voinut todella huonosti vuodesta 2004 lähtien.
Hän on kärsinyt masennuksesta ja ahdistuksesta.
Muistan, että minua pelotti jättää häntä yksin, kun palasin kouluun.
Pelkäsin, etten enää löytäisi häntä, kun palaisin koulusta.
Äitini ei ole koskaan hyväksynyt tapahtunutta.
On aivan luonnotonta äidille-
- halata lastaan aamulla hyvästiksi-
ja sitten ei nähdä tätä enää koskaan.
Anna-Lenan puoliso kertoi elämästä ennen hyökkäystä.
Kun muutimme Åsgatanille vuonna 2002-
- hän oli erittäin...
...kiitollinen lyhyestä työmatkasta.
Meille jäi enemmän yhteistä aikaa. Söimme aina aamiaisen yhdessä.
Hän tiesi kävelevänsä vain kahdeksassa minuutissa-
- työpaikalleen luokkahuoneeseen.
Koko ajan oli paljon...
Häntä kehuttiin paljon, ja oli aina kaikkea hauskaa.
Hän piti oppilaistaan kovasti, joten...
Tyttäreni oli juuri kihlautunut-
ja Anna-Lena oli järjestämässä kihlajaispäivällistä lauantaiksi.
Voisin siis sanoa, että hän oli iloinen kuin peipponen.
- Tummia pilviä ei siis näkynyt. - Ei.
Jutun päätutkija Jan Staaf-
sekä tutkijat Henry Jansén ja Anders Bergmark-
saapuivat paikalle seuraamaan tapausta-
johon he olivat käyttäneet 16 vuotta työelämästään.
Se oli hyvin koskettavaa. Olin ollut paljon yhteydessä omaisten kanssa-
mutta oikeuskäsittelyssä he kertoivat vielä tarkemmin siitä-
miten asia oli vaikuttanut heihin. Tunteet olivat pinnassa.
Daniel koki hyvin raskaaksi-
olla samassa tilassa suuren ihmisjoukon kanssa-
mutta oli kyllä myös raskasta kuulla uhrien omaisten-
kertovan siitä, miten tapahtunut oli heihin vaikuttanut.
Haluan ottaa esille enää yhden asian, Daniel.
Onko jotain, mitä haluaisit sanoa nyt paikalle oleville omaisille?
Minä...
Olen pahoillani, että...
...näin tapahtui.
Niin...
Danielille oli tehty psykiatrinen arvio ennen oikeudenkäyntiä.
Sen mukaan hän kärsi vakavasta psyykkisestä häiriöstä-
ja oli kärsinyt siitä jo rikoksen tapahtuessa.
Se toimi perustana tuomiolle-
joka langetettiin 1. lokakuuta 2020.
Tutkinnasta tuli Ruotsin toiseksi suurin heti Palmen murhan jälkeen.
Tuomioistuin on todennut, että kyse on kahdesta murhasta.
Tuomittu määrätään pakkohoitoon-
josta voi vapautua vain uudella erillisellä päätöksellä.
Tämä ei ole mikään yllätys. Käräjäoikeus antoi tuomion.
Arvelinkin, että käräjäoikeus noudattaisi syyttäjän linjaa-
ja tuomitsisi Nyqvistin kahdesta murhasta.
Ja että rangaistus olisi tämä, koska syyttäjäpuolikin vaati-
että tuomittu pitäisi määrätä pakkohoitoon.
Se tarkoittaa sitä, että hän viettää monta vuotta-
pakkohoidossa psykiatrisessa sairaalassa.
Se, että vapautuminen vaatii uutta päätöstä, tarkoittaa sitä-
- ettei ylilääkäri voi vain sanoa-
että nyt hoito on ohi ja Daniel voidaan vapauttaa.
Asia ratkaistaan jälleen tuomioistuimessa.
Tiedossa on siis taas uusi prosessi joskus vuosien kuluttua-
ennen kuin hänet voidaan palauttaa yhteiskuntaan.
Daniel todella haluaa hoitoa.
Hän on halunnut apua jo melkoisen kauan.
Se, ettei hän ole itse hakenut apua, johtunee siitä-
että hän ahdistuu ihmisten tapaamisesta.
Nyt hän saa asianmukaista hoitoa-
sen sijaan, että istuu yksin kotona ja turruttaa ahdistusta alkoholilla-
- kuten on tehnyt jo 16 vuoden ajan.
Uskon, että hän on...
Nyt hän saa rauhan.
Ei voida kuitenkaan unohtaa sitä, että hän teki raa'an kaksoismurhan-
-16 vuotta sitten.
Ajattelen myös Anna-Lenan ja Mohamadin omaisia.
Kaiken tekemämme jälkeen-
yksi pysyi koko ajan optimistisena, ja hän oli Jan Staaf.
Hänen optimisminsa-
auttoi kaikki muitakin jaksamaan ja jatkamaan työtä.
Näiden 16 vuoden aikana-
olen ollut melko tiiviistikin yhteydessä uhrien omaisiin.
Odotin sitä, että saisin soittaa ja sanoa, että tekijä on saatu kiinni.
Ja lopulta sain sitten soittaa, 16 vuotta rikoksen jälkeen.
Se oli hyvin voimakas kokemus.
Linköpingin kaksoismurha on Euroopan ensimmäinen tapaus-
- jossa käytettiin avuksi kaupallisia sukututkimustietokantoja.
Poliisi toivoo yhä useampien vanhojen rikosten ratkeavan-
- tämän uraauurtavan menetelmän avulla.
Suomennos: Saara Närhi www. sdimedia.com