- Nødtelefonen, hva har skjedd? - Kungsgatan 74C.
- Hva skjer der? - Jeg vet ikke. Det er blod overalt.
- Er han voksen? - Han har diabetes.
- Har han diabetes også? - Ja.
- Var det blod i leiligheten? - Det er blod overalt.
- Vet du hvor han har blødd fra? - Nei.
Hvis han ikke puster, må vi utføre hjerte-lungeredning.
- Ja. Hvor er ambulansen? - Den kommer så fort den kan.
Er han våken? Får du kontakt med ham? Reagerer han overhodet?
- Reagerer han noe? - Han er kald.
Klokka 06.58, den 4. september 2020 kommer et nødanrop-
fra en leilighet på Kungsgatan 74C i Trollhättan.
De to som ringer er personlige assistenter-
- til brukeren som bor på adressen.
I leiligheten bor det en multihandikappet kvinne.
En kvinne som trenger hjelp 24/7. Døgnet rundt, alle dager i uka.
Noen minutter før nødanropet kommer,-
har arbeidslederen Erika kommet til leiligheten-
for å avløse sine kolleger Erik og Jonathan-
- som har jobbet nattskiftet.
De har avløsning om morgenen.
De fant Erik, en kollega, liggende på gulvet.
Det de først reflekterte over, var-
at han hadde fått et diabetesanfall og havnet i koma.
Hun ruser fram og prøver med livreddende tiltak.
Jeg gikk for å se hvor Erik var, for han satt ikke der han pleier.
Og det er da jeg ser alt. Blodet og sånn.
Jeg så ikke Erik først. Jeg ble sjokkert.
Hjernen går helt inn i at det er sukkersyken.
Jeg tenker bort det grufulle. Alt blodet. "Hvor kommer det fra?"
Jeg tenkte om det var diabetespumpa som hadde blitt dratt ut.
Det går ikke an å forklare hvordan man tenker.
Det er en ansatt som er våken og en som er ekstravakt.
Det er jo ikke bra at den som er våken, ligger på gulvet.
Det kan forårsake enorme problemer og er farlig for brukeren.
Brukeren har ikke evnen til å hjelpe seg selv overhodet.
Hun har en respiratorslange.
Skulle den løsne av en grunn, så alarmerer den.
Og da finnes det ingen som kan hjelpe henne.
Vi skulle jo ta hånd om brukeren, jeg ser at hun har det bra og lever.
Da løper jeg inn til Jonathan.
"Ring 112, Erik ligger her, det er blod overalt."
Så løper jeg tilbake til Erik.
Sykebilen er stort sett framme.
Jeg ropte til dem på 112 at de skal kjøre fortere.
At jeg ikke klarer dette mer, og at han ikke våkner.
Jeg tenkte bare at han skulle våkne.
At det skulle bli bra når sykebilen kom.
Når ambulanse og politi ankommer,-
kan de raskt konstatere at Erik er død.
Man oppdager at han har vært død i flere timer.
Det finnes tegn på at han kan ha blitt utsatt for en forbrytelse.
Erik var veldig omtenksom. Genuint omtenksom.
Noen spør: "Hvordan har du det?" Han gjorde det virkelig med hjertet.
Han var en veldig fin fyr.
Han var kjærlig. Vi hadde en gruppe som vi deler ut informasjon i.
Han sendte alltid hjerte-symboler i stedet for bare tommel opp.
Han ønsket alltid velkommen til nye i gruppa.
Hvis noen var syke, skrev han "God bedring". Han var omtenksom.
Han hadde nettopp flyttet til en større leilighet.
Han virket så lykkelig og forelsket i sin samboer.
Han snakket om at han skulle skaffe hund.
Jeg som er eldre, tenker på-
om livet mitt hadde sluttet da jeg var 32.
Det er en så forferdelig urettferdig død.
Jeg synes at det er så fælt.
Politiet er raskt på plass sammen med kriminaltekniker.
Det er viktig å så fort som mulig klarlegge-
om Erik ble utsatt for lovbrudd eller om det var et uhell.
Det føltes som at det var en forbrytelse som var her.
Det var mye som talte for det allerede i begynnelsen.
Den store blodmengden, det var masse blod.
Det fantes ingen annen naturlig forklaring på det hele.
For å fastslå hvilken form for vold Erik ble utsatt for,-
- kalles rettsmedisineren til stedet.
Da rettsmedisineren kom, og vi undersøkte liket på stedet,-
konstaterte vi at det var en form for skjærende eller stikkende vold.
Sannsynlig kniv. Skadene var typiske for akkurat knivvold.
Dels på halsen og de klassiske forsvarsskadene på hendene.
Det handlet ikke bare om ett hugg.
Han hadde flere stikkskader rundt nakkeregionen, armen og hendene.
Obduksjonen viste at dødsårsaken var-
at halspulsåren og luftrøret var avskåret.
Den følelsen som vi har-
når vi analyserer iakttakelsene fra åstedet,-
- er at angrepet har kommet bakfra.
Han ble angrepet på sin høyre side.
Noen har stått opp bak Erik mens han satt på stolen.
Rett innenfor døra til uteplassen var der vi fant Erik død.
Rett innenfor døra her.
Leiligheten var på bakkenivå og der var en uteplass.
En dør var ikke helt stengt.
Man hadde gjort observasjoner av blodspor, funn av blod-
- på utsiden av uteplassen.
Alle tre vinduer tilhører leiligheten.
Vinduet rett fram, er det vi kaller stua.
Det er integrert med kjøkkenet.
Neste vindu er brukerens soveromsvindu.
Enkeltvinduet lengst unna er det såkalte forrommet-
der det sovende personalet tilbringer natten.
På to av brosteinene kunne man tydelig se-
- spor etter en blodig fot i en sokk.
Langs husveggen løper en rad med betongplater.
De går rundt og forbinder bygningen med uteplassen.
Man kan se der at det mangler en betongplate.
Nettopp den betongplaten var det avsatt et skospor på.
En hypotese var at noen hadde forlatt leiligheten-
via uteplassdøra og satt disse sporene.
Min tanke er at sålemønsteret er avsatt før de blodige sporene.
At personen som har satt sporet, har kommet til leiligheten.
Noe skjer inne i leiligheten.
Personen får blod på sokkene når de går på åstedet.
Velger å ikke ta på seg skoene, og forlater stedet uten sko på.
Politiet fortsetter undersøkelsene på innsiden av leiligheten-
for å sikre spor etter hva som kan ha skjedd.
Når man ser, kan man konstatere at det som mangler i leiligheten-
er brukerens telefon og brukerens lommebok.
Først ser det ut som om det kan være en form for ran.
Men vi kan ikke tenke oss hvem som kan ha gjort dette.
Det fantes ingen trusselbilder mot Erik.
Det forvirret oss sånn, hvorfor man har angrepet ham.
Når nødsamtalen kommer inn og politiet kommer til stedet,-
så finnes en ansatt samt han som ligger i bakvakt.
Det er de som finnes i leiligheten.
Den som mistenkes blir jo fyren som lå i bakvakt.
Han var den eneste som var i live, bortsett fra brukeren naturligvis.
Brukeren hadde ytterligere en pleier i leiligheten.
Han ble umiddelbart mistenkt, siden han oppholdt seg-
der det hadde blitt begått et drap. Det stemte utvilsomt.
Skadene på offeret var utbredt,-
- og det var mye blod på åstedet.
At det var mye blod, ble en viktig omstendighet i etterforskningen.
Den mistenkte mannen som har ligget i bakvakt-
er 55 år gamle Jonathan. Han ble pågrepet omgående.
Men i det innledende avhøret nekter han for forbrytelsen.
Politiets undersøkelser viser at leiligheten er veldig lydhør.
Trass i det hevder Jonathan at han sov hele natta-
og ikke våknet av noen uvanlige lyder.
Det burde bråke når noen faller ned på gulvet, noe Erik gjorde.
Det kan virke merkelig-
at ikke fyren som lå i bakvakt har merket noe.
Allerede fredag 4. september får pressen vite-
at et drap har blitt begått i Trollhättan.
Politi og aktor er tause rundt hva som har skjedd.
Vi fikk vite fra politiet-
at man hadde tatt en mann i 55-årsalderen i denne boligen.
Han ble tatt med til avhør og ble mistenkt for drap.
Han var eneste mistenkte, i en lav mistankegrad.
Da visste vi svært lite. Det var mannen som var mistenkt.
Hva er det som gjør at han er mistenkelig i liten grad?
Er bevisbyrden mot ham dårlig?
Har man ikke så sterke bevis? Det sår litt tvil over det hele.
Selv om man tenkte at det sikkert er rett person.
Denne fyren som ligger i bakvakt forteller straks til politiet-
- at han har sovet med ørepropper.
Og at han dessuten hadde tatt en sovetablett,-
for å forsikre seg om at han skulle kunne sove.
Mengden blod på åstedet blir viktig i kriminalteknikernes arbeid-
med å fastslå sannhetsgehalten i Jonathans redegjørelse.
Åstedsgranskningen kunne vise-
at personen som hadde sovet, som ble pågrepet...
Det fantes ingen spor frem til hans dør der han lå og sov.
Det var mye blod der som offeret mistet livet.
Hadde noen rørt seg der, så hadde man sett det.
Han hadde avsatt spor, helt enkelt.
Men mannen kan ha tatt en annen vei ut og inn til rommet sitt.
Da vi undersøkte åstedet fantes det ingenting som tydet på-
at personen som sov hadde noe med lovbruddet å gjøre.
Det fantes ingen kriminaltekniske spor som knyttet ham til gjerningen.
Det fantes ingenting som pekte i den retningen.
For å komme videre henter politiet inn opplysninger fra brukerens bank.
De viser en stor aktivitet på brukerens konti på drapsnatta.
Vi kan se at det er flyttet penger mellom konti.
Det er fra sparekontoer som brukeren har-
- som er overført til brukskontoen-
der man kan ta ut penger på et bankkort.
Da brukeren er helt lam er det umulig-
at hun selv har overført pengene i løpet av natta.
Denne forflyttingen mellom sparekontoen til bankkortet-
- ble gjort på natta.
Det var et sted rundt halv tre-tiden-
som det ble gjort ved hjelp av brukerens bank-id.
Penger ble flyttet fram og tilbake, det var poster på 30000-
som ble satt inn på to forskjellige kort.
De fleste i personalet hadde mulighet til å bruke bankkortet.
Men de hadde ikke mulighet til å overføre penger til kortet.
Spørsmålene vi stilte med tanke på overføringene mellom kontoene,-
var jo hvem som hadde tilgang til bank-id.
Det kreves bank-id for å kunne gjøre overføringene.
Det var bare en håndfull som hadde tilgang til bank-id.
Man ser at det ikke bare er ført over penger mellom brukerens konti.
På drapsnatten er det gjort et minibankuttak på 15000 kroner,-
fra brukerens konto på en automat i Ljungskile.
Politiet får filmer fra minibankens overvåkningskamera.
Det du ser på nå, er et av kameraene,-
som filmer ved minibanken i Ljungskile.
Det er vanskelig å si-
om det er en kvinne eller en mann på dette bildet.
Nesen er som om det er en liten...
Den utmerker seg for den er lys i toppen.
Det kan være lyset som gjør det.
Man ser at nesetippen som dukker opp der, er litt blank.
Denne personen vil absolutt ikke synes overhodet.
Politiet viser minibankfilmen for en mengde vitner.
En i personalet mener å kjenne igjen personen på overvåkingsfilmen.
En ansatt ved navn Jennie Olsson.
For å finne ut om Jennie hadde tilgang til brukerens bank-id,-
avhøres brukerens familie og personalet som jobber i leiligheten.
Politiet får da vite at hun er den-
som senest har fått tilgang til brukerens bank-id.
Jennie er også kusinen til brukeren. Kan hun være innblandet i drapet?
Og i så fall, hvorfor?
Det som venner og bekjente fortalte om Jennie,-
- var at hun var en hyggelig person.
Og det var hun. Hun var ikke rar sånn.
Jennie er en person som...
...hun er veldig selvsikker og hever seg selv til skyene.
Hun er størst, best og vakrest.
Hun er ingen stille, grå mus. Hun er en person man merker.
Hun jobbet som pleier for brukeren.
Så hadde hun enda en jobb, så hun prøvde vel å tjene penger.
I avhør framkommer opplysninger om Jennie-
som kommer til å utmerke henne som person.
Hun har et spillemisbruk som er stort.
Hun spiller veldig mye.
Hun vinner penger, men taper dem like fort igjen.
Det har gjort at hun trenger penger hele tida.
Vi snakker millionbeløp som var omsatt på kontoene.
Det så vi da vi gjorde en finansiell etterforskning.
Når det gjelder Jennies spilling, så kunne vi se hvor ofte...
Hun gikk inn døgnet rundt med jevne mellomrom.
Annenhver, hver tredje time, kunne man se at hun gikk inn.
Det var uhyre frekvent. Vi så perioder som var mer frekvente.
For denne tiden var det utrolig frekvent spill.
Og hun var åpen og snakket om problemet.
Det er nok et helvete å ha et spilleproblem.
Det er nok et verre misbruk enn mange andre.
Bortsett fra at hun hadde gjeld til venner og bekjente,-
- så hadde hun gjeld hos skattefuten.
Med de nye opplysningene om Jennie,-
styrkes politiets mistanker mot henne mer og mer.
Grunnen til at mistanken ble rettet mer og mer mot Jennie var-
dels at hun hadde muligheten til å overføre penger.
Dels en kollega som temmelig sikkert gjenkjenner henne-
som Jennie, som den personen som tar ut penger i minibanken.
Så vi begynner å prøve å ringe inn hvor Jennie er.
Det gjør vi ved at vi prøver via telefon,-
å finne ut hvor telefonen hennes kan befinne seg.
Og så via spaningsarbeid, lykkes vi i å finne ut-
at hun har flyttet til en leilighet i Uddevalla.
Der hadde hun bare bodd siden 1. september.
Nå er vi inne på 6. september.
Om ettermiddagen 6. september banket vi på der,-
- på adressen i Uddevalla.
I september ble politiet tilkalt til en leilighet i Trollhättan-
der en personlig assistent ble funnet død hjemme hos en bruker.
En kollega av offeret, en kvinne i 40-årsalderen ble senere...
Den 6. september foretar politiet en arrestasjon på adressen i Uddevalla-
- som Jennie Olsson befinner seg på.
Arrestasjonen av Jennie var helt udramatisk.
Hun ble med. Hun satte seg ikke på noe vis til motverge.
Hun ble mistenkt for drap.
Noe hun fornektet.
Det ble gjort et fåtall beslag i leiligheten.
Det var blant annet en bilnøkkel. Bilen hennes ble beslaglagt-
samt litt klær som ble funnet på badet.
For å undersøke Jennies bil nærmere,-
bruker politiet metoden som kalles "Bluestar".
Bluestar er en metode vi bruker når vi vil påvise, eller oppdage-
svært små mengder blod som man ikke kan se med det blotte øyet.
Det reagerer... Man må slukke lyset slik at det er totalt mørke.
Så dusjer man på kjemikalien som det er snakk om.
Så lyser det opp, fluorescerer. Det blir en fluorescens.
Bluestarundersøkelsen av Jennies bil var interessant.
Vi hadde allerede gjort en undersøkelse av bilen hennes.
Men da kunne vi ikke påvise noe blod.
Da var det svært interessant med denne undersøkelsen.
Da vi behandlet kupeen med Bluestar,-
så fikk vi flere indikasjoner på blodforekomster.
Det ble reaksjoner på flere steder, blant annet på førersetet,-
nede ved gulvet, og også bak til venstre ved gulvet.
Vi kuttet ut deler av teppet og sendte opp til NFC.
De kunne imidlertid ikke påvise blodforekomst.
I begynnelsen fant vi ingenting som kunne koble henne til drapet.
Dette jobbet vi med på mandagen.
Jennie hadde blitt pågrepet på søndagen.
Det var på mandagen som den andre mistenkte mannen ble løslatt.
Da fikk vi vite at de var kolleger med offeret, at de jobbet sammen.
Det var ganske spektakulært,-
da man fikk vite at de var kolleger og de bekreftet det.
Etter at Jennie ble anholdt mistenkt for drap, starter avhørene.
I starten i avhørene, så fornektet Jennie denne gjerningen.
Hun forteller i stedet hva hun har gjort disse dagene.
Hun forteller blant annet-
- at hun på fredag den 4. september-
setter inn penger fra en fotballklubb som hun var kasserer i.
Hun har vært hos en kompis oppe i Hällevadsholm.
Hun har handlet på Ikea.
På lørdagen dro hun og så på fotballkamp.
Hun var en stor fan av jentefotball.
Når politiet kontrollerer Jennies fortelling,-
kan de konstatere at store deler stemmer med det hun beskrev.
Å forhøre Jennie var ikke vanskelig.
Hun svarte på spørsmål og hadde utlegg om det.
Det som man kunne reagere på, var at hun var samlet og rolig.
Det var rart, om jeg blir mistenkt for noe jeg ikke har gjort,-
ville jeg nok prøve å bevise min uskyld, ikke bare svare rolig.
Når politiet beslaglegger Jennies mobiltelefon og går gjennom den-
- gjør de et oppsiktsvekkende funn.
I en slik etterforskning tar man hånd om den mistenktes telefon.
Man kontrollerer hva det er på den som kan være av interesse for oss.
Vi konstaterte at hun hadde skrevet ned opplysninger fra Wilma-saken.
Nøyaktig hvordan politiet arbeidet med telefoner.
Det tok man til seg fra Wilma-saken, hvordan man sporer telefoner.
6. september, da Jennie ble pågrepet-
holder politiet et avhør med Jennies kjæreste.
Det framkommer nye, interessante opplysninger.
Den 6. september forteller kjæresten-
- at hun har hatt besøk av Jennie.
Hun forteller at dagen før, den 5., har Jennie vært på fyllinga-
og kastet litt ting, for kjærestens regning.
Grunnen til at hun forteller det, er at hun hadde fått låne et kort-
- for å komme inn på fyllinga.
Med de nye opplysningene-
kontakter politiet renovasjonen i Uddevalla-
og forlanger å få overvåkingsfilmen fra gjenvinningsstasjonen.
Dette er på lørdag den 5..
Vi kan se at klokka er rundt 13.00 på dagen.
Nå kjører det inn en liten rød bil. Vi vet at Jennie har en rød bil.
Så ser vi at hun går ut av bilen.
Her ser man at hun har en pose i høyrehånden.
Den slenger hun der, og en kartong der.
Posen kastet hun lenger inn, kartongen slapp hun bare rett ned.
Vi ser hvor tingene havner, i hvilke containere.
Etter det sier vi hvilken container vi er interessert i.
Politiet får nå tilgang til containeren,-
og kan begynne en omfattende gjennomsøkning av den.
I en container er det ganske mye søppel.
Det innholdet letes igjennom for hånd.
Containeren tømmes og så begynner man å rote rundt.
På filmen, som var av svært bra kvalitet, kunne man se tydelig-
at papirposen var merket med et forretningssymbol.
Ganske snart kunne man finne den papirposen.
I den posen fant vi interessante ting-
som sko, sokker og hansker, blant annet.
Det som var interessant når det gjaldt akkurat de tingene-
- var at det fantes blod på dem.
Jennie konfronteres i avhør med de nye funnene politiet har gjort.
Jennie forteller at hun har vært der og kastet disse tingene.
Vi avslører ikke fra starten av hva vi har funnet,-
mer enn at det er sko og strømper, så får hun fortelle om det.
Da er det slitt og skittent og litt sånn.
Vi avventer for å se hva slags blod som er på disse sakene.
Her var det viktig at politiet var raskt på plass.
Bare noe døgn senere så hadde dette gått til forbrenning.
Da hadde disse bevisene forsvunnet.
Blodet som ble funnet på sokkene og skoene-
- er fra Erik.
21. september, 15 dager etter at Jennie ble anholdt-
skal Anette holde et avhør med henne.
Jeg begynner mine avhør med å spørre:
"Har du noe som du vil fortelle?"
"Ja", sier Jennie. "Jeg har noe jeg vil fortelle deg."
Da tar hun fram et papir som hun viser meg.
Hun har skisset to personer, to hoder, som hun har oppfatta-
som de personene som har stelt dette i stand for henne.
De ligger bak drapet på Erik.
Det er ikke henne, men disse personene.
Disse to personene, sier hun, kommer opp på hennes altan.
Hun bor i nederste etasje, men det er vanskelig å komme seg dit.
Det er et bratt fjell, det er ikke noe man ser fra gata.
Hun skal gå ut og ta en siste sigarett.
Når jeg kommer ut, så står det to karer nedenfor min balkong.
Jeg bodde på bunnen.
De truer meg med pistol og sier at de skal ha pengene sine,-
som jeg skulle ha betalt tilbake 2. september.
De sier: "Du skylder noen andre penger,"-
"men vi skal sørge for at du tar ut pengene og betaler gjelden."
De kaster til meg et par sko og vi skal dra derfra.
Hun sier at hun ble tvunget med i bilen deres.
Og så drar man opp mot Trollhättan.
Hun forteller hvor de parkerer,-
i nærheten av boligen, brukerens bosted.
De går etter meg til Helens leilighet.
Jeg går til stuevinduet og banker på.
Jeg visste ikke hvem som jobbet, men Erik trekker opp persiennen.
Jennie lyver for Erik om at bilen hennes har gått i stykker.
At hun derfor trenger å låne en telefon.
Erik slipper henne inn gjennom porten.
Jeg og Erik sitter og prater. Så tar jeg telefonen-
og overfører penger til det jeg tror er kortkontoene.
Da har jeg vært der i sikkert en time.
Jennie forteller at den av personene som hun kaller for Shian-
plutselig styrter inn gjennom leilighetens altandør.
Så kommer han inn, forteller hun.
Han går til Erik, som sitter ved bordet med ryggen mot benkene,-
og retter en pistol mot hodet på Erik.
Jennie forteller at hun også befinner seg bak der.
Så sier hun at Erik prøver å ta telefonen sin.
Da bytter denne Shian av en eller annen grunn pistolen ut med en kniv,-
- og hogger Erik.
Jennie sier at hun blir matt og siger ned på gulvet-
i hjørnet der kjøleskapet og fryseren står.
Denne Shian går fram til Jennie,-
og trekker henne opp fra gulvet og sier at nå skal vi dra.
Så sier Shian til meg: "Vi må ta lommeboken."
Da er han allerede ved altandøra.
Jeg hopper over stolen, eller hvilken vei jeg tar, vet jeg ikke.
På et eller annet vis når jeg rullestolen som står i stua,-
tar lommeboken og løper ut jeg også.
Jennie tar brukerens lommebok og drar derfra på strømpelesten.
Shian tvinger henne til å gå tilbake for å hente brukerens telefon,-
før de sammen drar av gårde i bilen.
Man drar til Ljungskile, bilen parkeres og Jennie tar ut pengene.
Når hun forlater bilen for å gå og ta ut pengene-
blir hun tildelt en hettegenser og en lue,-
som hun skal ha på seg når hun tar ut pengene.
Så får jeg prøve å ta ut pengene. Jeg prøver med det ene kortet.
Der kan jeg ikke koden, så blir det ingen penger.
Så får jeg ut 15000 på det andre kortet.
Jeg går tilbake til bilen, de tar tilbake alle klærne-
får pengene, lommeboka, telefon. Alt.
De kjører meg hjem.
De slipper meg av 500 meter hjemmefra, og så kan jeg gå hjem.
Så sier de at jeg har en uke på meg til å fikse resten av pengene.
De resterende 35000.
Når hun kommer hjem, så kler hun av seg,-
og oppdager at sokkene og skoene er blodige.
Hun tar av seg det, dusjer og går og legger seg.
Med de nye opplysningene som Jennie har fortalt,-
begynner politiet å undersøke detaljene i hennes redegjørelse.
Når man rent objektivt betrakter åstedet,-
- de funn og de spor som fantes der,-
så ga det ingen mulighet for en annen person å ha vært på stedet-
uten at den personen også ville ha avsatt spor i blodet.
Vi har en gulvflate som i prinsippet er dekt av blod.
Jeg dro en sammenligning i rettshøringen.
Tenk at du sikter ut melis på en gulvflate.
Så skal du prøve å passere golvet uten å etterlate spor.
Det er det samme her. Det er en umulighet, mener vi.
De viktigste bevisene er mangelen på flere spor på åstedet.
Det kan ikke bortforklares.
Det fantes bare spor fra en person, og ingen annen.
Jeg vil gjerne påstå at vi har snudd på alle steiner vi kan.
Den fortellingen som Jennie har kommet med, den stemmer ikke.
Teknikere kommer fram til-
at Jennie har vært i leiligheten, akkurat som hun har fortalt.
Men ikke som hun sier, at det har vært andre personer der,-
som har drept ham, men det er hun som har gjort det.
Det gjør man utfra de blodbildene som finnes.
Man kan konstatere at Erik satt på stolen da han ble angrepet.
Det kan man se på blodflekkene som kommer.
Tar man halspulsåren, så blir det et veldig trykk.
Man ser at det er blitt en kaskade i nærheten av stolen.
Det har blødd kraftig på golvet og sprutet mange steder.
Det stemmer ikke med at Jennie satt på et sted,-
- for der er fullt av flekker.
Jennie har helt enkelt, av en eller annen grunn-
følt seg presset på noe vis og har gjort dette i ren affekt.
Hogd Erik på en måte-
som har vært så grov at han ikke har hatt en sjanse.
Aktoren bestemmer at de har bevis nok for å ta ut siktelse.
I dag startet rettssaken om assistentdrapet i Trollhättan.
En kvinne i 40-årsalderen mistenkes for å ha myrdet sin kollega-
for å få tilgang til brukerens penger.
Gjennombruddet i granskningen kom da man fant overvåkningsfilmer-
- fra en gjenvinningssentral.
Disse bildene kaller aktoren for avgjørende.
De er tatt rett etter at assistenten ble funnet død hos brukeren.
Jeg mente ikke at problemet lå i å overbevise retten om-
- den tiltaltes skyld.
Problemet var å se hva følgene ville bli.
I retten kom man fram til at den tiltalte var skyldig,-
i samtlige gjerninger som skjedde i Kungsgatan 74.
Det vil si drap, grovt tyveri, bedrageri,-
- og skape fare for andre.
Hun ble dømt til fengsel i 18 år.
18 år er den høyeste tidsbegrensede straffen.
Neste steg i straffeskalaen er livsvarig fengsel.
Jeg mente at dette var en gjerning som burde fått livstid.
Aktoren anker dommen til høyesterett.
Det første var at det var spørsmål om en direkte hensikt.
Det var nærmest et overfall av kollegaen.
Han var blitt angrepet med minst åtte knivstikk mot halsen.
Han hadde hatt en viss dødsangst, det tok noen minutter før han døde.
Gjerningen hadde også skjedd i brukerens hjem.
Hun ble utsatt for livsfare ved at det ble gjort på denne måten.
Det blir en hensynsløshet i å utføre det-
- på denne måten i brukerens hjem.
Når høyesterettsdommen faller, blir straffen livsvarig fengsel.
Jennies motiv er penger. Det handler bare om penger.
Å drepe noen for 15000 kroner, eller kanskje 30000,-
- det er jo makabert.
Hva er det som har skjedd? Hva er den utløsende faktoren-
til at noen tar livet av kollegaen sin på arbeidsplassen?
Hva kan det være som utløser det?
Det har vi fortsatt ikke fått svar på.
Kanskje vi aldri får svar på det.
Jeg har nok ikke helt tatt inn over meg at Erik er død.
Jeg har vrient for å forstå meg på en person som Jennie.
Det er vanskelig å vite at man har hatt en sånn person rundt seg.
Man blir sint og frustrert over at...
...en person kan være så kald.
Jeg syns bare at det er så fryktelig urettferdig.
Jeg synes at det er så fælt.
Vi savner ham kjempemye.
Tekst: Synnøve W. Fossestøl Iyuno-SDI Group