Suzanne og jeg skulle spille finale i damedobbelt kl. 10:00.
Jeg sad foran morgen-tv med en kop kaffe.
Så kom sms'en om, at hun var syg.
Hun har aldrig misset en kamp i de 21/2 år, vi har spillet sammen.
Jeg kiggede i samtalen, og det slog mig, at det var meget kort.
Noget stemte ikke. Det lignede ikke hende at skrive sådan.
Hun brugte normalt rigtig mange smileys og den slags.
Så skrev hun et ord i to ord, hvilket hun ikke havde lavet før.
Jeg ringede til hende hver dag derefter, men jeg fik intet svar.
Jeg fornemmede, der var noget helt galt, så jeg ringede til politiet.
Det var en kølig eftermiddag den 15. januar 2020-
da politiet modtog et opkald fra en bekymret kvinde i Vallentuna.
Kvinden havde i flere dage prøvet at kontakte sin veninde Suzanne -
- uden at få svar.
Hun havde også kontaktet Suzannes mand Lars.
Selv der havde kontaktforsøgene slået fejl.
Politiassistent Mikaela og to kolleger skulle se til parret.
Vi havde en ny aspirant med, og vi kommunikerede med ham.
Det mest sandsynlige var, at de var rejst væk.
Det værst tænkelige var, at de var ramt af mental ubalance -
og den ene havde slået den anden ihjel og derefter sig selv.
Men det var også det mindst sandsynlige.
Med de forudsætninger tog vi derover.
Da vi ankom til stedet, så vi en adventsstjerne, der lyste i køkkenet.
Ellers var der mørkt.
Vi gik hen og begyndte at banke på.
Vi fik intet svar. Vi kiggede ind og så en dagligstue.
Den resterende del var dækket med tæpper eller kraftige gardiner.
Der kunne vi ikke se ind. Det virkede ret underligt.
Vi kørte op med bilen og lyste med de blå lys -
for at få en reaktion, hvis nogen var hjemme.
Men der kom ingen reaktion.
Det, der til sidst beroligede os, var -
at naboen dagen før havde set parrets bil forlade stedet.
Da de talte med en anden nabo, blev politiet mistænksomme over for -
om der kunne være sket Lars og Suzanne noget.
Vi åbnede postkassen og fandt post fra hele ugen, der ikke var hentet.
At parrets bil var blevet set forlade gården dagen før -
men at posten ikke var hentet vakte politiets mistanke.
Man kontaktede også kvindens arbejde.
Der havde hun ikke har været de sidste par dage.
Da man desuden talte med kvindens bror, der udtrykte stor uro -
skred Mikaela og hendes kolleger til handling.
Vi brød døren op. Mine kollega gik først, derefter gik jeg ind.
Til sidst gik aspiranten ind.
Da døren gik op, kunne vi lugte noget.
Lugten genkender man efter en tid, når man har arbejdet som betjent.
Den kommer, når nogen er død på et sted. Det lugter af blod.
Vi så, at der lå et lig på køkkengulvet.
Ansigtet var vendt bort. Liget var dækket med et tæppe -
på en måde, man ikke kan gøre, hvis man begår selvmord.
Så havde en anden person myrdet den her person?
Foran mig var der en lukket dør, og det var et risikoområde.
Vi åbnede, og der var bælgmørkt. Vinduet var jo dækket til.
Nedenfor for mig så jeg så et ansigt, der var vendt mod mig -
men som også var skjult under mange lag plast.
Jeg sagde til aspiranten: "Du behøver ikke at se på det her."
At se en persons lidelse på den måde behøver ingen at se -
- mere end nødvendigt.
Vi gik ud, lukkede døren og tilkaldte forstærkning.
Vi fortalte, at vi har fundet to døde personer.
Parret, man fandt i huset, var 61-årige Lars Bystedt -
- og 52-årige Suzanne Dunå.
Nu stedet så ud, som det gjorde, mistænkte politiet, at det var mord.
En forundersøgelse blev indledt med kriminaltekniker Jonas Sundelin.
Da vi kom ind i huset, var der stille.
Rigtig mørkt. En enkelt lampe var tændt.
Der var tegn på gennemsøgning.
Det var åbnede skabe og skuffer, ting, der var revet op.
I køkkenet havde man hængt tekstiler op, så man ikke kunne se ind.
Køkkenbordet var fuldt af blodstænk.
På gulvet nedenfor lå manden under et tæppe i sit eget blod.
Der stod en stol over hans hoved, som om man ville skjule liget.
Noget, der forvirrede politiet endnu mere, var -
at gerningsmanden lod til at have været her ved flere lejligheder.
Der var meget blod på bordet, og det var løbet ned mod gulvet -
- og tæppet, der lå nedenfor.
Men der var intet blod på oversiden, der havde dryppet ned på tæppet.
Tæppet var lagt der, efter at blodet var løbet færdigt -
- og havde tørret på bordet.
Vi vendte mandens krop og så et stort snitsår på halsen.
På komfuret lå en tom knivskede.
Det kunne have været mordvåbnet, der havde siddet i knivskeden.
Teknikerne sikrede sporene fra køkkenet -
og gik videre til soveværelset, hvor det andet lig lå.
Lige inden for døren til soveværelset lå en kvinde.
Hun havde plast viklet om hovedet og et bælte om halsen.
Både bæltet og plasten kunne have været brugt, da hun blev dræbt.
På håndleddene fandt man mærker, som gik rundt om håndleddene.
To tynde, parallelle spor.
Det tydede stærkt på håndjern.
Da vi ledte efter tingene, blev håndjern interessant.
Der var et stribet skoaftryk på ryggen mellem skulderbladene.
På gulvet var der også stribede skoaftryk.
Kunne det tænkes, at nogen faktisk havde trådt dem på ryggen?
Et lignende, stribet fodspor fandt man også i køkkenet.
Der fandt man desuden et skoaftryk med et ovalt mønster.
Man mistænkte, at de to fodspor kom fra gerningsmændene -
og de blev sendt til laboratoriet -
sammen med resten af beviserne, man sikrede i huset.
Metoden stak meget ud.
To ofre var myrdet på to forskellige måder.
Det kunne tyde på, at det var flere personer.
Man skar halsen over på det ene offer. Et brutalt, pludseligt mord.
Det andet var kvalt, og så var der pakket plast omkring ansigtet.
Det var et mere brutalt og langt forløb.
Man havde også tildækket alle vinduerne.
Det kunne tyde på, at man havde haft ofrene i live noget tid -
og måske krævet information eller pengeoverførsler.
Politiet indledte en efterforskning af Lars og Suzanne -
for at se, om nogen havde villet parret ondt -
og for at se, om de kunne finde en grund til mordet.
Man kan ikke forestille sig, hvad der er sket.
At det virkelig er sket. Det er svært at forstå.
Man er både ked af det og vred.
Det er ufatteligt, at de ikke er her mere.
Lars var som en bror for mig. Jeg og Lars havde ingen søskende.
Så længe jeg kan huske, har han klimpret på en guitar.
Han spillede med venner, og de havde forskellige bands.
De spillede og indspillede musik.
Han var glad for dyr og naturen.
Vi kunne stå i skoven og tale sammen i flere timer.
Man kunne tale med ham om hvad som helst.
Suzanne var nok et af de rareste mennesker på Jorden.
Glad og rar og lo altid.
Hun gjorde sine medmennesker glade.
Lars livede op, da han mødte hende, og de havde et dejligt forhold.
Ingen sagde et ondt ord om hverken Lars eller Suzanne.
Da man ikke fandt nogen fjender, kiggede man på gerningsstedet -
og iagttagelsen af parrets bil, som siden da var forsvundet.
Vi vidste via dørstemning, at der havde været trafik -
- ved gerningsstedet.
Det var nok gerningsmændene, som dræbte parret -
som også brugte parrets bil. Så den havde høj prioriteret.
Ud over parrets bil havde der været en amerikansk bil.
En bil a la Jeep Cherokee.
En af teorierne var, at gerningsmanden nok havde været -
på gerningsstedet ad flere omgange, selv efter mordene var sket.
Teorien var, at man havde ledt efter noget.
Politiet så nærmere på Lars og Suzannes økonomi -
- og de levede et sparsommeligt liv.
Men i sommeren 2019 solgte Lars en slægtsgård.
Det var et stort arbejde med skoven og alt det rundt omkring.
Han ville videre i sit liv.
Det var, omkring et halvt år før mordene skete.
Det var et stort beløb, omkring 14 millioner kroner.
Det var en af de ting, der interesserede os.
Politiet undersøgte videre, om der var yderligere ledetråde -
- på parrets kontoudskrift.
De var et sparsommeligt par og havde ikke store udgifter.
Men der skete en stor overførsel -
- kort før mordene skete.
Det var 60.000 fra mandens konto og 60.000 fra kvindens.
Det her blev naturligvis et af sporene -
- som vi så som gode.
Politiet kontaktede banken i håb om at finde ud af -
hvilken konto pengene var gået til, men det tog tid.
Mens de ventede på svar fra banken, skete et andet gennembrud.
Den 17. januar fandt man parrets Skoda på en p-plads i Norrtälje.
Der går færger fra Norrtälje.
En tanke var, at gerningsmændene kunne være rejst udenlands.
Hvorfor valgte man at sætte bilen i Norrtälje?
Det forvirrede os en del.
En tanke var, at gerningsmanden kunne være rejst udenlands.
Han satte bilen i Norrtälje og tog færgen.
Det kunne gøre det sværere, men også forenkle -
nu der er digitale beviser i form af overvågningskameraer.
Vi fik passagerlister og ledte efter interessante spor.
Politiet gennemsøgte materialet, de hentede fra færgeterminalen.
Men det viste sig at være forgæves. Da man troede, at sporene slap op -
fik politiet endelig svar fra banken om overførelserne.
Man så, at der på mordaftenen var lavet en overførsel -
der kunne spores til en bolig i Vallentuna, hvor en 28 årig boede.
Hvem var den 28-årige så? Var det morderen?
Havde han begået et røveri? Var han blevet tvunget til -
- at tage imod en pengeoverførsel?
Kunne en anden være morderen?
Der er en fare i at gå direkte ind og anholde en person -
på de svage oplysninger, som vi fik i starten.
Vi måtte have is i maven og opbygge sagen.
Den 28-årige var en mand, der boede i Vallentuna -
- i en lille hytte på sin mors gård.
Man forstod, at han måske havde haft lidt kriminel virksomhed.
Han arbejdede måske lidt med bilsalg.
Men en ret almindelig mand alligevel.
Han var tidligere ustraffet.
Det var underligt, at man ville begå den slags forbrydelser -
- uden at have gjort noget før.
Politiet ledte efter en forbindelse mellem den 28-årige og parret.
Ud over at den 28-årige boede tæt på parret, fandt man kun -
at en barndomsven til den 28-årige boede på slægtsgården, Lars solgte.
Kunne vennen have fortalt om de 14 millioner?
Kendskab til gerningsstedet kunne være -
hvorfor gerningsmanden kom tilbage.
Vi hørte tidligt, at en Jeep Cherokee var blevet set i nærheden.
Den 28-årige ejede en Jeep Cherokee.
Så blev interessen endnu større. Sporene blev bedre.
Samtidig med, at man intensiverede kortlægningen af den 28-årige -
bemærkede man noget, der straks besværliggjorde undersøgelsen.
Efter mordet var den 28-årige rejst til Barcelona.
Udenlands er vi i høj grad blinde.
Men vi så, at han havde forbindelse til en pige i Barcelona.
Han købte Gucci-tasker, der kunne være til hans kæreste.
Pengene lod til at brænde i lommen.
Ud over at den 28-årige brugte store summer penge -
så politiet, at han ofte havde kontakt med en person i Sverige.
Han havde meget og intens kontakt med en mand.
De havde en kommunikation om, hvordan det var at sidde i fængsel -
og hvilke forbrydelser de kunne have gjort.
Tanken var jo, at det kunne have med dobbeltmordet at gøre.
Selvom den 28-årige var i Barcelona -
arbejdede politiet videre med at finde overvågningsfilm -
som eventuelt kunne vise, hvad den 28-årige havde gjort -
- før og efter forbrydelsen.
Vi så, at den 28-årige var inde ved flere pantelånere.
På et tidspunkt havde han solgt ejendele fra ofrene hos pantelånerne.
Det bestyrkede kraftigt, at han havde været inde i bygningen -
og højst sandsynligt i det mindste været med til røveriet.
Man fandt yderligere en overvågningsfilm med den 28-årige -
som blev særdeles interessant for politiet -
fra en Ica-butik i nærheden af gerningsstedet.
Det var samme dag, Lars og Suzanne blev myrdet.
Men her var den 28-årige ikke alene, men sammen med en anden mand.
Var det gerningsmand nummer to? Eller hvem var det?
Politiet fandt flere overvågningsfilm med mændene sammen.
Vi så, at den 28-årige og manden var i Norrtälje.
Ofrets Skoda var dumpet i Norrtälje.
Teoretisk set kunne det tænkes, at de havde kørt bilen derop.
Den anden mand var noget yngre end den 28-årige.
Da de undersøgte ham, kom de frem til -
at det var ham, den 28-årige havde kontakt med i Barcelona.
Den yngre mand arbejdede i byggebranchen.
Vi så, at han havde utrolig meget kommunikation med den 28-årige.
Den yngre mand levede et mere almindeligt liv.
Han havde en kæreste, boede i Vallentuna, havde arbejde -
og ville stifte familie. Han levede et almindeligt liv.
Politiet indsamlede endnu flere overvågningsfilm -
og begyndte at lede efter den yngre mand på materialet.
Den yngre mand købte en elefanthue.
På overvågningsfilmene så vi også -
at en mand prøvede at hæve penge på ofrets hævekort.
På det tidspunkt var manden maskeret med en elefanthue.
Elefanthuen var magen til den, der blev købt nogle dage før mordet.
Nu kunne den yngre mand også knyttes til forbrydelsen.
Pludselig så politiet en sms-udveksling -
mellem den 28-årige og den yngre mand.
Det fremgik, at den 28-årige vendte tilbage til Sverige.
Nu kunne vi lave en bedre kortlægning.
Hvem var personerne, og hvilken rolle spillede de i dobbeltmordet?
Politiet skulle handle hurtigt -
og skaffe beviser nok, så mændene kunne anholdes -
inden de ødelagde beviser eller i værste fald begik mere kriminalitet.
Da den 28-årige kom til Sverige blev han hentet af den yngre mand.
Det var også interessant.
Samtidig med, at man holdt øje med mændene, arbejdede teknikerne -
med at analysere genstande fra gerningsstedet og parrets bil.
Flere forskellige kriminalteknikere så på Skodaen.
Derefter undersøgte andre teknikere bilen indvendigt.
I bilen fandt man den yngre persons dna i kabinen.
Den økonomiske overførsel gav en begrundet mistanke.
De var i nærheden på tidspunktet af forbrydelsen.
De var der sammen, og der var en forberedelse.
Der var også samtalen om langvarige fængselsstraffe.
Alt førte frem til, at nu måtte vi slå til.
Tre uger efter parret blev myrdet, anholdt politiet begge mænd.
Samtidig lavede man en ransagelse af deres hjem.
Ved ransagelsen hos den 28-årige fandt vi et ur.
Det ur forsøgte han at pantsætte i Stockholm.
Ved analysen af uret fandt man kvindens dna.
Nu kunne politiet endelig begynde at afhøre mændene -
og høre, hvordan de stillede sig til mordanklagerne.
I de første forhør med den 28-årige sagde han: "Ingen kommentarer."
Han svarede ikke på noget.
Vores forventning var, at det vil forblive "ingen kommentarer".
Vi måtte stadig arbejde videre for fuld kraft.
Den yngre mand blev afhørt om hans svar på anklagerne.
I hans første forhør sagde han: "Hold da op!"
Så havde han en forklaring på, hvorfor de havde været der.
De skulle prøvekøre en bil, derefter sad de i køkkenet og drak kaffe.
Det kunne være et alibi for den yngre mand -
til at han havde siddet i bilen og været inde i huset.
At han ikke havde noget med det at gøre.
Nu mændene påberåbte sig uskyld, måtte politiet finde flere beviser -
som enten bestyrkede deres indblanding eller frifandt dem.
I forbindelse med analysen af den yngre mands telefonbevægelser -
kunne man se, at han 16. januar afveg fra sit sædvanlige mønster -
- og tog ud i skoven.
En teori var, at han kunne have smidt noget på den tur.
En af politiets analytikere fik en fiks ide -
om at tage ud og se, om man kunne finde noget på ruten.
Men det var et gigantisk skovområde.
Jeg troede ikke på den her idé.
Men jeg tænkte alligevel "hvorfor ikke?"
Vi afprøvede idéen.
I kortlægningen af den yngre mand -
kunne vi se, at han tidlig morgen den 16. januar, på vej til arbejde -
kontaktede den 28-årige efter at have læst i Aftonbladet -
at to personer var blevet fundet døde i en villa.
Derefter meldte han sig syg.
Han skrev til sin arbejdsgiver, at han var syg og ikke havde det godt.
Han påbegyndte derefter en rejse til Norrtälje.
I Norrtälje tog den yngre mand igen kontakt til den 28-årige.
Lige efter samtalen tog han over på en benzintank.
Den yngre mand købte en femlitersdunk på OK-Q8.
Derefter købte han fem liter benzin på en anden benzinstation.
Efter at den yngre mand havde gjort sine indkøb i Norrtälje -
tog han i en retning, der afveg fra hans sædvanlige mønster.
Han endte midt ude i skoven.
Politiet gennemsøgte området i håb om at finde noget -
som den yngre mand havde skilt sig af med.
Vi havde været der i måske en-to timer og søgt på skovstierne.
Så ringede analytikeren, der var kommet med forslaget.
Han fandt herinde, et stykke fra den større vej -
- til venstre et arnested.
Han syntes, at det lignede en brændt computer.
Og selv omridset af en bankkortlæser.
Da jeg hørte det, tænkte jeg straks -
at det garanteret var ting, som kom fra ofrenes hus.
Der manglede vi blandt andet en computer og en bankkortlæser.
Det var et stort område. Chancen for at finde ude på landet -
et arnested, flere måneder efter, er ret lille.
Det er positivt at have så stort et engagement.
Det beriger en efterforskning.
Det var rart, at vi fandt en nål i en høstak.
Genstandene ved arnestedet var så forbrændte -
- at man ikke fandt spor på dem.
Men efterforskningslederen mente, at det stadig havde betydning for sagen.
Vi siger ikke, det var mordvåbnet, men der blev fundet en kniv.
Man fandt håndjern. Det var tydeligt ved obduktionen -
at kvinden havde mærker, som efter håndjern.
Der var også en bilnøgle, og den nøgle passede til Skodaen -
- som man havde fundet i Norrtälje.
Politiet fik laboratoriets svar om analysen af spor fra gerningsstedet.
Desværre gav få spor resultat -
men der var nogle ting af interesse.
Hvem havde placeret tæppet på manden?
Da vi gennemførte undersøgelsen fandt vi en dna-profil -
af den 28-årige. Hvilket betyder, at han havde håndteret tæppet.
Endnu et spørgsmål, der var vigtigt at besvare, var -
hvem der havde afsat skoaftrykket på Suzannes ryg.
Vi brugte meget energi på at finde de rigtige sko.
Vi havde indkøbt sko i flere størrelser og modeller.
Vi mente, at vi havde fundet de rette.
Det var en stor størrelse. Den yngre mand var stor.
Han havde store fødder, så det kunne være hans sko.
En teori var, at hun blev kvalt, så man havde sat foden på hendes ryg.
Selv i mændenes køretøjer fandt man spor af stor interesse.
Man beslaglagde en Jeep Cherokee, som man så undersøgte.
I den undersøgelse fandt man et par hår.
Det viste sig ved nærmere undersøgelse -
at et af hårene passede med den afdøde kvindes hår.
Vi undersøgte flere personbiler.
Blandt andet den yngre gerningsmands Volvo.
Der fandt man blandt andet en taske.
Der fandt man en papirkugle med blod på.
Der var blod fra to personer på papirkuglen.
Dels fra den afdøde mand og dels fra den 28-årige gerningsmand.
Da politiet konfronterede den 28-årige med de nye beviser -
begyndte han, efter fire måneders tavshed, at snakke.
Den 28-årige indrømmede, at han havde været der for at plyndre dem.
De tog hen til huset i Sursta.
De kravlede ind i huset, og så forlod den 28-årige huset.
Da den yngre mand kom ud, var Lars og Suzanne døde.
Han var ikke i huset, da gerningerne skete.
Da den yngre mand hørte om den nye mistanke -
- ændrede han også sin historie.
Den yngre mand gav så den 28-årige skylden.
Han sagde, at det var den 28-årige, der udførte begge mord.
Vi lavede en rekonstruktion med dem begge to ude på stedet.
De kunne beskrive og fortælle, hvordan det var gået til.
Så skulle han være blevet skubbet af den 28-årige -
så han snublede og kom til at træde på Suzanne.
Det var hans forklaring på, at hans aftryk sad på ryggen.
I forbindelse med forhørene gjorde man et interessant fund.
Politiet så, at på morddagen fik begge mænd en mail fra en tredje -
- med en detaljeret forbrydelsesplan.
Afsenderen hed Theo Arkas.
Var Theo Arkas en gerningsmand? Var han morderen?
På morddagen kom der en mail til den yngre mand og til den 28-årige.
Der havde Theo Arkas skrevet ned, hvordan selve røveriet skulle gå til.
Hvem der skulle gøre hvad, hvordan man skulle handle -
- og at de blev millionærer.
I mails og beskedudvekslinger så vi, at det havde stået på længe.
Det var ikke kun op til mordet. Theo Arkas havde lagt bestillinger ud -
eller skrevet, at den yngre mand skulle hyldes -
- fordi han gjorde visse ting.
I mailen kunne man se, at pengene skulle deles forskelligt op.
Den yngre mand sagde, at han gjorde, hvad den 28-årige bad om -
nu den 28-årige mente, at der var et højere tryk oppefra.
Selv efter mordene så politiet, at de mistænkte gerningsmænd -
fortsatte med at have kontakt til Theo Arkas.
I en af mailene kunne man se, at den 28-årige havde mailet Theo Arkas.
Han sagde, at det var den yngre mand, der havde gjort det.
Da politiet ledte efter Theo Arkas i deres registre, fandt de intet.
De måtte spore ham på andre måder.
Var der mailkonto, økonomiske transaktioner?
Da de gravede dybere, fandt de noget mildest talt overraskende.
Det var sendt fra den samme. Samme afsender.
Det var den 28-årige, der selv skrev de her forskellige mails.
Men han sagde, at det kom fra en anden.
Vi begyndte at forstå, at det bare var en opdigtet person.
Det spurgte vi senere den 28-årige om i et forhør.
Det bekræftede han også.
Det var en fiktiv verden, den 28-årige havde opbygget.
Han havde flere af de personer, halvt opdigtede og halvt ægte.
Formålet var at fordreje og gøre dem farligere for at true folk med dem.
Politiet valgte at afsløre for den yngre mand -
- at Theo Arkas ikke fandtes.
Den yngre mand havde svært ved at forstå, hvad de sagde.
Politiet måtte gentage, at Theo Arkas faktisk var den 28-årige.
Det var ved at gå op for ham, at det ikke var en rigtig person.
Det var svært for ham.
Han fik fysiske reaktioner i forhørslokalet.
Så bad han om en pause.
Da han kom tilbage, fortalte han i en time.
Vi afbrød ham ikke en eneste gang.
Jeg og min kollega holdt vejret og lyttede og lyttede -
- på det, der kom.
Da mændene blev anholdt, beslaglagde man deres mobiler.
Da man til sidst fik tømt dem for information, fik politiet adgang -
til den samtale, de havde haft i forbindelse med mordene.
Samtaleklimaet mellem de to var skræmmende. Helt følelseskoldt.
Vi fornemmede, at den 28-årige var drivkraften. Han kørte hårdt på.
Han fik egentlig kun korte svar af den yngre mand -
samtidigt med at den yngre mand af og til skrev krænkende ting tilbage.
Men den 28-årige virkede som drivkraften.
De her hensynsløse beskeder -
var god tændvæske i en efterforskning.
Vores interesse for at lave den bedste efterforskning -
fandt man der. Det var bemærkelsesværdig respektløs snak.
Den 16. november 2020 indledte man retssagen mod de to mænd -
- i Attunda underret.
Ved det her bord sad den yngre mand.
Den 28-årige satte sig her, da han havde fået håndjernene af.
Nu åbnede der sig en afgrund mellem de tidligere venner -
der i tre år havde haft utrolig stor kontakt med hinanden.
Chattet, ringet, omgås.
Når den 28-årige kaldte, slap den yngre mand alt og kom.
Nu værdigede man ikke hinanden med et blik.
Den eneste gang, den yngre mand mødte den 28-åriges blik, var -
da den 28-årige udpegede ham som den eneste morder.
Noget, der er specielt, er, at de to mistænkte -
var ret enige om meget. Om planlægningen og samtalerne.
De var egentlig enige lige indtil mordene begynder.
Tidligt om morgenen den 11. januar 2020-
sendte den 28-årige et sms til den yngre mand -
- hvor der stod: "Rise and shine."
De tog så til McDonalds i Hägernäs, hvor de spiste morgenmad.
Så tog de mod huset i Sursta, men parkerede en kilometer fra huset.
De gik det sidste stykke til fods.
Så satte de sig uden for huset og ventede.
Den yngre mand sagde i forhøret, at de havde en aftale.
Hvis Suzanne var hjemme, skulle de ikke gå ind.
Så blev udelampen tændt.
Så blev den yngre mand sendt ind.
Jeg gik hen til døren. Jeg næsten sneg mig frem.
Jeg var så nervøs, at hjertet næsten sprang ud af brystet.
Så var der et brag. Den yngre mand sparkede eller slog sig ind.
Han trådte ind, og jeg hørte et brag.
Jeg løb så frem til husets entré.
Den yngre mand stod foran Lars. Lars sad på en stol i køkkenet.
Der lå en brødkniv foran ham på bordet.
Han sagde: "Vil I have penge? Vi har ingen."
Jeg gik i panik. Jeg genkendte Lars og Suzanne fra tidligere.
Jeg bad dem sætte sig og bad hende tage den med ro.
Gik alt stille og roligt, kom ingen til skade. Det var kun et røveri.
Det var nu, de to mænds historier gik i forskellige retninger.
Man hørte, der blev talt i køkkenet, og så hørte man kun et drøn.
Så lå Lars på køkkengulvet.
Blodpølen under hovedet blev større og større.
Over ham stod Christoffer og skældte ham ud.
Han kiggede op på mig. Så gik han ind i soveværelset.
Så hørte man tumult derindefra -
og den knitrende lyd, når man trækker plast ud fra en rulle.
Så kom Christoffer hoppende ud fra soveværelset.
Han tog fat i min jakke og flåede mig ind i soveværelset.
Jeg gjorde, hvad jeg kunne for ikke at træde på hende.
Men foden, jeg skulle have balancen med, ramte hende.
Så et sted på ryggen trådte jeg på hende.
Jeg gik ud efter at have givet Suzanne håndjern på.
Han ville så binde Lars fast.
Jeg fik et forspring, for jeg havde et stykke til bilen.
Efter lidt tid hørte jeg et smæld, der lød som et bump.
Han blødte gennem handsken, og jeg spurgte, hvad der skete.
Jeg forstod det ret hurtigt og indså -
at Lars og Suzanne ikke var i live, da vi gik.
Det blev svært for anklageren.
Kun to personer vidste præcis, hvad der skete derinde.
Det var de to mænd, og de gav hinanden skylden.
Et år efter mordene faldt underrettens dom.
Den 28-årige, der hedder Christoffer Öhman, fik fængsel på livstid -
for sammen med den yngre mand at have dræbt Suzanne.
Den yngre mand fik også livsvarigt fængsel.
Men ingen blev dømt for mordet på Lars.
Det tog ikke længe, før underrettens dom blev anket.
Sagen kom i højesteret.
Man kan jo sige, at to mænd går ind. Da de gik ud, var to personer døde.
Det var ligetil.
Men juridisk må man finde ud af, hvem der har gjort hvad.
Beviskravet i mordsager skal være høje.
Det skal være hævet over rimelig tvivl -
at personen har gjort det, anklageren påstår.
Et eksempel, underretten fæstnede sig ved, var skoaftrykket på Suzanne.
Det matchede den yngre mands sko.
Højesteret mente dog, at forklaringen om, at han var blevet skubbet -
og så trådte på Suzanne, ikke kunne udelukkes.
Højesteretten fremhævede, at den 28-årige bar personligt nag mod Lars.
Lars ejede en slægtsgård, hvor en mand lejede sig ind.
Den mand var vigtig for den 28-årige.
Højesteret mente, at den unge mand hverken havde motiv -
- eller bar nag mod Lars og Suzanne.
Han var med til at plyndre dem for penge, men ikke mere end det.
Højesteret idømte den 28-årige Christoffer Öhman livstid -
for røveri og mord på både Suzanne og Lars.
Men den yngre mand blev kun idømt for røveri -
- og fik fire års fængsel.
Dobbeltmord, hvor de beskylder hinanden, er sværest at efterforske.
Men det, der stikker ud, er, at vi har én dømt for begge mord -
og en, der går fri, men dømt for røveri. Men sådan gik det.
Hvis man ser på det, jeg har set tidligere i min karriere -
så er det et af de mest brutale gerningssteder, jeg har set.
Det var så tydeligt, at hun blev pakket ind i plast.
Jeg tænker på det, hver gang jeg tager plastfolien frem derhjemme -
- og på den angst, hun må have haft.
Hvorfor? Det spørger jeg om konstant. Hvorfor?
Hvordan kan man være så dum, at man tror -
at han har 14 millioner i madrassen?
Eller at man kan overføre dem elektronisk, uden at det kan ses?
Nej, det er helt sygt.
Det er ikke til at forstå.
Det er et stort savn.
Tekster: Anders Pedersen Iyuno-SDI Group