- Alarmcentralen. Hvad er der sket? - Vi skal bruge en ambulance.
- Der er blod overalt. - Han bløder.
- Hvor bløder han fra? - Hvor bløder han henne?
- Han bløder fra halsen! - Fra halsen.
En person er blevet stukket ned. Kom! Hurtigt, hurtigt! Hurtigt!
- Hvilken adresse sagde du, I var på? - Hvad hedder vejen?
- Föskeforsvägen 6. - Det er lidt utydeligt.
Sig adressen stille og roligt, så sender jeg en ambulance.
- Föskeforsvägen. - Nej, jeg kan ikke høre det.
I skal komme nu! Han bløder fra halsen!
- Er han blevet stukket ned? - Ja, det er han. Hurtigt, hurtigt!
- Er gerningsmanden der stadig? - Ja!
Den 19. juli 2018, midt i den värmländske sommernat -
modtager alarmcentralen flere desperate og ildevarslende opkald.
Harout, en ung mand, har brug for hjælp, da han er blevet stukket ned.
Lige efter klokken 12 om natten -
fik vi et opkald om et slagsmål i Hagfors med flere indblandede.
Det er ikke almindelig ballade, der er løbet af sporet -
hvor de har sloges med knytnæverne.
Der var en kniv indblandet, og så ved man, at det er alvor.
Så begynder man at tænke over, hvad vi finder på stedet.
Er der stadig en gerningsmand på stedet? Er der flere gerningsmænd?
Skændes de fortsat?
Vi får at vide, at ambulancen er på vej.
De vil ikke køre derhen, før vi er på plads.
Vi skynder os, så meget vi kan.
Thomas og hans kollega skynder sig til stedet.
De er flere kilometer væk, mens ambulanceredderen Ulrika er tæt på.
Man får et adrenalinoverskud i kroppen.
Vi ved ikke, hvad vi finder.
Der er uro og larm og mange mennesker, der råber.
Vi er de første, der ankommer, da politiet ikke er tæt på.
Vi beslutter os for at trille hen og kigge.
Området, opkaldet kommer fra, er Gärdet midt i Hagfors.
I nærheden bor Peter. Han kender nogle af de involverede.
Da han ser, at det udarter sig, og at nogen er såret, træder han til.
Jeg har set en lignende situation, hvor såret var større end det her.
Jeg var sikker på, at jeg kunne redde hans liv. Helt sikker.
Da han faldt om, løb jeg derhen.
Jeg kender kun Harout af navn og udseende.
Han er en almindelig fyr. En almindelig person.
21 år gammel. Det er ingenting. Han er i starten af livet.
Jeg har børn, der er ældre end ham.
- Hvor bløder han fra? - Hvor bløder han henne?
- Han bløder fra halsen. - Fra halsen.
Jeg tænker, at jeg må redde hans liv.
Jeg tog T-shirten af og brugte den som kompresforbinding.
Han var jo bange og stresset.
"Han dør!" råbte folk. Så bliver han selvfølgelig bange.
Jeg prøvede at berolige ham.
Jeg sagde: "Jeg har ringet til alarmcentralen. De er på vej."
"Du dør ikke. Det skal nok gå. Du dør ikke."
Så føltes det, som om han mistede bevidstheden.
Han forsvinder nu. Sådan føltes det.
For hvert sekund svinder chancerne for at holde Harout i live.
Det er yderst vigtigt, at han straks får hjælp.
I skal komme nu! Han bløder fra halsen!
- Er han blevet stukket ned? - Ja, det er han. Hurtigt, hurtigt!
Det er mørkt, så vi har langt lys på, da vi ankommer.
Vi ser, at der kommer folk løbende mod os.
De banker på ruderne og flår i dørene for at få os til at hjælpe ham.
De råber, at vi skal skynde os, og at gerningsmanden er væk.
Stedet er ikke helt sikkert.
Vi traf det valg at hoppe ud.
Vi skynder os hen til patienten, som ligger her.
En af patientens venner skriger, at han skal vågne. Han må ikke dø.
Ulrika begynder at tilse manden, men mærker, at han ikke har nogen puls.
Hun klipper hans tøj op og påbegynder førstehjælp.
Man forsøger at arbejde og tage sig af patienten.
Man hører, at folk skriger:
"Vi sender politiet efter dig! Dumme svin!" Og den slags.
Man hører jo, at personerne her råber efter nogen.
Til at begynde med føles det lidt ubehageligt.
For man ved det jo ikke. Man kan ikke føle sig helt tryg.
Samtidig bliver man så fokuseret på sit arbejde -
- at man bare fortsætter.
Endelig ankommer Thomas til stedet.
Han prøver at få kontrol over situationen -
og skabe sig en idé om, hvad der er sket.
Det første, vi ser, er ambulancefolk, der arbejder med den sårede.
Det første, jeg gør, da jeg ankommer -
er at fjerne alle de mennesker, der er her -
- lige omkring ambulancepersonalet.
Vi ser, at der ligger glas, porcelæn og endda bestik på jorden.
Jeg kan se, at vinduet til den ene lejlighed står åbent.
Man får opfattelsen af, at det kommer fra vinduet.
Omtrent her sidder der en mand og kalder på mig.
Så peger han: "Her er baseballbattet, som Mattias brugte."
Det er de første ord, jeg får.
Jeg ser et knækket baseballbat. Det er den tykke ende -
altså toppen af baseballbattet, som ligger på vejen.
Eftersom baseballbattet er knækket, har det en ret skarp kant.
Det er min opfattelse, at de har sloges med baseballbattet -
og at det er knækket og så har snittet Harout.
Så kommer hundeføreren. Jeg viser, at vi har et knækket baseballbat -
som sandsynligvis er våbnet, som er blevet brugt.
Hundeføreren får til opgave at prøve at sikre flere spor.
Han begiver sig afsted, og ret hurtigt, kun 20-30 meter herfra -
finder han den nederste del af baseballbattet.
Da patrulje nummer to ankommer, afspærrer vi gerningsstedet.
Vi har fået folk væk, så vi laver så stor en afspærring -
- som vi kan i situationen.
De arbejder stadig på Harout, som ligger på jorden.
Vi er alle forundrede over, at der er så meget blod på stedet.
Skaden, vi ser i halsen, er et lille sår.
Et lille stiksår. Det er den eneste læsion, vi kan se.
Vi vender patienten for at se, om der er læsioner på bagsiden.
Vi kan ikke se noget, men vi ser en kniv under højre hofte.
Den lå i hylsteret, som var knappet.
Vi fortsætter med hjertemassage. Det er...
hårdt, når man ikke får nogen respons overhovedet.
Vi giver patienten medicin, vi giver ham blod.
Han får plasma, og vi er i gang i 90 minutter, før vi afbryder...
- genoplivningsforsøget.
Det er en situation, som ingen skal opleve.
At se en mand dø midt på gaden midt i Hagfors.
Det er så utroligt, at man ikke fatter, at det er sandt.
Den afdøde mand er 21-årige Harout.
Han bor i nærheden af gerningsstedet og kom tre år tidligere til Sverige -
- som asylansøger fra Syrien.
Flere af hans venner gav udtryk for det.
De beskrev ham som utrolig sød og en hjælpsom person.
Han var alene uden familie i Hagfors.
Hans nærmeste familie boede vist i Stockholmsområdet et sted.
Da vi kiggede på de oplysninger, vi havde, tydede intet på -
at det var en kriminel person på nogen måde.
Han var ingen voldsmand. Slet ikke.
På gerningsstedet er stemningen ophidset.
Politiet forsøger at finde ud af, hvem der deltog i slagsmålet -
og hvem der kan være skyldig i mordet.
Der kommer hele tiden folk, der vil tale om -
hvem der har gjort det, De skal tage ham og hende.
Det står ret klart, at det er Mattias, der har gjort det.
Harouts venner siger, at han sloges med Harout.
Nogle af Harouts venner står og råber til os:
"Vi tager Mattias. Gør det før os, ellers dør han!"
Vi er jo nødt til hurtigst muligt at finde ham.
For at finde ud af, hvor de skal begynde at lede -
afhører Thomas og hans kolleger alle om, hvor Mattias flygtede hen.
Da Harout ligger ned, løber Mattias den vej.
Han skyder genvej over græsplænen og rundt om hjørnet.
Herfra ved vi ikke, hvor han er løbet hen.
I håb om at opspore Mattias -
sender Thomas hundeføreren i den retning, han flygtede.
Hundeføreren får spor af noget og går den vej.
Vi ved, at den lejlighed, Mattias bor i -
ligger i et af husene, der ligger lidt længere væk.
At sporet går derhen, tyder på, at han er løbet hjem.
Thomas sender den patrulje, han har til sin disposition.
De kører hen til lejligheden sammen med hundeføreren.
Det er ikke optimalt at sende én patrulje efter sådan en person -
men de traf deres sikkerhedsforanstaltninger.
Lejligheden er låst. Vi kontakter vagtselskabet, der har nøglerne.
Han kommer med nøglen og låser op.
Men det viser sig, at lejligheden er tom. Der er ingen.
Derimod ser man noget tøj.
Blodigt tøj. Man kan se, at han har været der.
Da patruljen skal køre, hører de nogen tale udenfor -
- med vagten, der kom med nøglerne.
Det viser sig at være Mattias.
Politiet anholder straks Mattias.
Meget tyder på, at han er gerningsmanden.
Man har forhåbentlig fanget Harouts morder.
Han indrømmer, at han deltog i slagsmålet.
Og lige pludselig får han blod på sig.
Han har blod i ansigtet og på tøjet, men ved ikke, hvor det kommer fra.
Han har ikke gjort noget, siger han.
Men han blev i hvert fald smurt ind i blod.
Han går hjem og tager et bad.
Og skifter tøj.
For at søge lidt trøst går han op til sin kones grav.
Jeg ser ikke Mattias som morder. Det gør jeg bestemt ikke.
Mattias kender slet ikke Harout.
Det skræmmende er, at han slet ikke har noget motiv.
Mattias er 47 år og opvokset i Hagfors.
Han har børn, men er lige blevet alene.
Jeg har kendt ham, siden jeg var 16.
Jeg er 46 nu, så jeg har kendt ham i 30 år. Det er temmelig længe.
Jeg vil beskrive ham som en ret godhjertet person.
Så at det gik, som det gjorde...
Hans kone var lige død. Det var en svær situation.
Det var meget svært for ham.
Peter, som ankom tidligt, forhøres om, hvordan konflikten begyndte.
Tidligere den aften var Peter og hans kæreste på vej hjem til Mattias.
Jeg parkerede bilen i den gade, hvor Harout boede.
Jeg sad i bilen.
Mattias kom rundt om gavlen på bygningen -
med baseballbattet hævet. Og han råbte noget.
Jeg troede, at det var mig, han var vred på, for han løb hen mod mig.
Jeg tænkte: "Hvad fanden sker der?"
Der var en helvedes råben.
Han råbte jo et eller andet.
"Vi tager Harout." Det var noget i den stil.
Peter og hans kæreste hører slagsmålet og løber derhen.
Da slagsmålet er forbi, og Mattias forsvinder derfra -
- løber Peters kæreste efter ham.
Da han har været i bad hjemme, kommer der en anden person -
og siger, at nogen er efter Mattias.
Jeg løb tilbage til lejligheden og sagde til Mattias:
"Du må væk herfra, for de kommer efter dig." Jeg gik i panik.
Han begiver sig op mod kirkegården.
Han ville gå hen på kirkegården og sige farvel til sin kone.
"Går du med mig derhen? Så kan du gå senere," sagde han.
Jeg gik med ham.
Vi gik op på kirkegården og sad ved graven.
Han sagde: "Jeg har gjort noget dumt. Jeg bliver nødt til at tage væk."
Så lægger han sig og sover og hviler lidt, inden han går hjem.
Til sidst indrømmer Peters kæreste -
at Mattias i forbindelse med deres møde har tilstået noget.
De oplysninger, vi får, er, at Mattias forlader gerningsstedet -
og møder kvinden og siger, han har skåret halsen over på ham.
Alting peger på Mattias.
Da politiet skal udrede forløbet, er der mange fakta, der ikke stemmer.
Det, der er problemet i efterforskningen -
- er, at vi har mange vidneudsagn.
Vi føler, at der er noget, der ikke stemmer.
Vi vidste, at man havde fundet en kniv.
Ofret var efter vores opfattelse død af et knivstik.
Det tydede alt på.
Vi har mange vidner.
Men ingen har set, hvem der uddelte knivstikket.
Vidneudsagnene udpeger Mattias som den skyldige.
Men de har ikke afhørt nogen, der har set ham stikke med kniven.
Det er vigtigt ikke at låse sig fast på ham som eneste gerningsmand.
Man må finde ud af, hvem der var involveret i konflikten -
og hvad der kan have forårsaget den.
Ifølge vidner ankom Mattias med sin 23-årige nabo Sara.
Hun er angiveligt indblandet på en eller anden måde.
En kollega afhører Sara lidt mere indgående.
Kollegaen, der afhører hende, siger, at hun har ikke gjort noget.
Hun har stået på afstand og set Mattias og Harout skændes.
Hun har bestemt ikke gjort Harout fortræd på nogen måde.
Det var det, der kom frem på det tidspunkt.
Jeg forsøgte at redde hans liv. Det var det, jeg gjorde.
Sara bliver ked af det og bryder sammen.
Om det er på stedet eller hjemme, ved jeg ikke.
Hun er meget påvirket af det, så de ringer efter en ambulance.
Saras mor var oprindelig mistænkt for medvirken.
Det skyldtes nok også, at hun var på stedet.
Moren siger, at hun ikke så noget. Hun hørte bare, at der var ballade.
Hun gik derhen og siger selv -
at hun gav Harout hjertemassage, da han lå ned.
Hun ved ingenting om noget.
Hun er helt sikker på, at Sara ikke har gjort noget.
Senere kommer det frem -
at Sara var mere indblandet, end det kom frem fra starten.
Det skulle angiveligt være et jalousidrama.
Via forhør af vidnerne på stedet begynder politiet få styr på -
hvem der var indblandet i slagsmålet.
Ud over Mattias og Harout, som var dem, der sloges mest -
forlyder det, at Sara og hendes mor var på stedet.
Men de deltager ikke fysisk.
Slåskampen skal også have omfattet nogle af Harouts venner.
Vi har en pige. Det er lidt uklart, om det er Harouts kæreste eller ej.
Danielle siger, at hun har været i lejligheden og har set en hel del.
Fra vinduet.
Lejligheden, som Harout boede i, ligger en halv etage oppe.
Det er det første vindue, der er ved siden af døren.
Det var ved det vindue, de stod og råbte ad hinanden.
Sara og Mattias stod nede på vejen og råbte.
Til sidst blev det for meget for Harout.
Selvom Daniella og hans venner forsøger at holde ham tilbage -
hopper han ud ad vinduet og kaster sig over Mattias.
Og slagsmålet er i fuld gang.
Daniella tager det, hun kan få fat i. Porcelæn, bestik med mere -
og kaster det efter dem for at få dem til at stoppe.
Så låste hun sig inde på toilettet og ringede til alarmcentralen.
- Alarmcentralen. Hvad der er sket? - Vi skal bruge en ambulance.
Der er blod overalt.
- Bevæger personen sig? - Jeg kan ikke se noget.
Jeg har gemt mig på toilettet, for de er også efter mig.
- Hvem har stukket ham? - Sara Fransson.
Daniella ser Sara stå med kniven, og at Harout bløder og falder om.
Mattias er hentet ind til afhøring.
Efter de nye oplysninger vælger politiet at hente Sara ind.
Det, der gør det svært at håndtere oplysninger fra forskellige vidner -
- er dels, at der er mange.
De kan virke troværdige, men stemmer måske ikke overens.
Man tilføjer måske noget for at forstå, hvordan det hænger sammen.
De oplysninger, vi får under forhør, stemmer ikke nødvendigvis.
Er man ude for en grim oplevelse, husker man det på forskellige måder.
Vi taler en del med Daniella.
Det ene øjeblik siger hun, at hun har set det -
og det næste øjeblik har hun ikke set det.
Hun havde låst sig inde på toilettet, fordi hun var bange for -
at Sara og Mattias skulle komme efter hende.
Sara Fransson er 23 år. Hun bor hos sin mor i en lejlighed -
som ud over at ligge få hundrede meter fra gerningsstedet -
også ligger dør om dør med lejligheden, hvor Mattias bor.
Sara har været i familiepleje. Hun kom tilbage til Hagfors -
da hun begyndte i udskolingen. Hun bor nu hos sin mor.
At flytte hjem er ikke en god løsning.
Sara havner i det forkerte selskab og dropper ud af skolen.
Et år før hændelsen fandt Sara og Harout sammen.
Sara så ud til at have det godt, da hun mødte Harout.
Hun havde planer om at påbegynde en uddannelse.
Men på det tidspunkt lavede hun ingenting. Hun var arbejdsløs.
Deres forhold er ophørt tre uger før mordet.
Harout mødte Daniella, og hvor længe de var sammen...
Daniella siger, at de ikke sammen, men bare havde set hinanden lidt.
Det kan have været de to-tre uger, hvor det havde været forbi.
Politiet indleder forhør med de to mistænkte -
- om deres indblanding i Harouts død.
Sara fortæller, at hun har været besat af Harout og Daniella -
siden forholdet sluttede, hvilket har forårsaget konflikten.
Sara siger, at hun sidder hjemme hos sig selv med nogle venner.
Så kommer Harout og hans venner.
Daniella råber ting og sager til Sara.
Hun ville tale med Harout og Daniella.
Hun var træt af konflikten.
Hun kunne ikke vise sig ude, uden at de råbte ad hende.
Hun ville bare have dem til at stoppe.
Mattias beskriver også, at Saras mor -
siger til ham, da Sara går: "Du må hjælpe Sara."
Mattias vidste, at Harout og Sara havde været kærester.
Han vidste, at det ville ende i et rigtigt bondeslagsmål -
- som vist var det ord, han brugte.
Han tager baseballbattet og går efter hende.
Mattias indrømmer, at han slog Harout med baseballbattet.
Han nægter at have stukket ham med kniven. Det gør Sara også.
Da hun ser, at han falder om, løber hun hen til ham.
Hun råber, at man skal ringe efter en ambulance, og prøver at hjælpe ham.
Hun får en del blod på sig.
Det er forklaringen på, at hendes tøj er blodigt.
Hun vil give det billede, at hun forsøgte at redde ham -
- og at hun ikke er indblandet i det.
Selvom hun benægter det, undersøger politiet fortsat -
- om Sara har motiv til mordet.
Man ser nærmere på, hvordan hun reagerede, da forholdet sluttede.
Sara siger, at hun slog op.
Men da vi kigger på, hvad der skete i ugerne efter bruddet -
- forstår vi, at der er jalousi.
Sara sagde, at hun ikke kunne leve uden Harout.
Der var oplysninger om, at Sara havde forfulgt Daniella.
Hun havde stået uden for hendes lejlighed og truet Daniella.
Hun har kastet sten mod mit vindue flere gange.
Første gang det skete, gik jeg ud på trappen.
Det var midt om natten, og hun kom hen til mig og sagde:
"Hvis ikke du lader Harout være, slår jeg dig ihjel."
Men er det tomme trusler, eller er Sara faktisk klar til at begå vold?
Under forhøret fortæller Daniella, at der den aften, Harout dør -
- sker noget tidligere.
Daniella havde været inde i en kiosk i Hagfors.
Der ser Sara Daniella.
Da jeg gik ud, blev jeg overfaldet.
Hun kaster min telefon væk, vælter mig og trækker mig i håret.
Sparker mig.
Hun siger: "Du skal droppe Harout. Ellers dræber jeg dig."
"Han er min kæreste. Det er ikke slut mellem os."
Spørgsmålet er, om Saras vrede også var rettet mod Harout?
Inden episoden havde hun og en kammerat været ude i Hagfors -
- og så var Harout cyklet forbi.
Det var, efter at det var slut mellem Harout og Sara.
Så havde Sara sagt: "Tænk, hvis jeg havde haft en kniv."
Så havde hun slået knytnæven i håndfladen.
Han grinede ad os, da vi kom.
Da han var cyklet forbi, sagde hun:
"Tænk, hvis jeg havde haft en kniv nu."
"Nej, jeg laver bare sjov." Vi lo ad det. Det var ingenting.
Nu kommer resultatet af NFC's tekniske undersøgelse -
af den kniv, man mener, har dræbt Harout -
og som ambulancesygeplejersken Ulrika fandt under hans krop.
Jeg husker ikke meget om kniven.
Den lå i hylsteret. Et knaphylster.
Der var blod på den og sorte hårstrå på hylsteret.
Håret er Saras.
Man finder hår fra Harouts hånd og flere hårstrå fra Sara.
Da Sara konfronteres med beviserne, synes hun ikke, at det er underligt.
Hun kommer pludselig med nye oplysninger.
Saras forklaring er, at da Harout kom ud -
kastede han sig over Sara, slog hende med en del af kniven -
- og tak hende i håret.
Hun bliver stående på afstand, og pludselig kommer kniven flyvende.
Hun samler den op, putter den i knivskeden og smider den væk.
Hun vil undgå, nogen skal komme til skade.
Så ser hun Harout komme imod hende på gaden og falde om.
Politiet prøver at skaffe flere oplysninger om kniven -
- der blev fundet under Harout.
Det var Harouts kniv. Nogen havde set den hos ham.
Kniven blev fundet under Harout. Det syntes vi, var underligt.
Han havde ikke bevæget sig, efter at han blev stukket ned.
Sara siger, hun tog kniven og smed den over skulderen -
så den landede på den anden side af gaden.
Det var et mysterie, hvordan kniven var havnet under ham.
Var det mon våbnet, som var blevet brugt?
Obduktionsrapporten viser, at Harouts skade -
- kan stamme fra kniven -
da både stiksårets dybde og bredde er forenelige med kniven.
For at få klarhed over, hvor tæt de involverede var på Harout -
da han fik det dødbringende knivstik -
foretager man en blodstænksanalyse af deres tøj.
Analysen viser, at Sara var meget tættere på Harout -
- end vidner og hun selv påstod.
Så tæt på, at hun godt kunne have foretaget knivstikket.
Men ud over de få spor, man har fundet frem til -
i form af Saras hårstrå og blodstænksanalysen -
finder man ikke flere tekniske beviser af betydning.
Man bliver måske lidt frustreret.
Man ønsker, at det skal pege i en retning, men det gør det ikke.
Vi er tilbage ved de forskellige vidneudsagn -
- og det puslespil, som det er.
Motivet er måske mere hos Sara og jalousien.
Men flere personer har sagt, at det er Mattias, der har gjort det.
Mattias skal have mødt en kvinde, der sagde, han stak Harout i halsen.
Politiet fortsætter forhørene, selvom det virker håbløst -
- og ikke fremmer efterforskningen.
Næsten et halvt år efter at Harout blev dræbt -
begynder nogle af vidnerne at ændre deres udsagn.
Sara vil have, jeg skal sige, at det var Mattias, som stak med kniven.
Det vil hun have, at jeg skal sige.
Ja, det gør jeg selvfølgelig. Det sagde jeg.
Men det vil jeg aldrig gøre. Det sagde jeg bare dengang.
I Peters sidste forhør dukker der nye oplysninger op om -
at Sara beder om hjælp til at lede efter kniven på stedet.
Hun fortalte mig, det var hende, der havde gjort det.
Den 19. november 2018 rejses der tiltale mod Sara og Mattias.
Anklageren mener, at de i fællesskab har dræbt Harout.
Drabsofferet blev først angrebet med et baseballbat -
og fik blandt andet et slag i hovedet.
Han fik også knivstikket, som var så alvorligt, at han døde.
I december indledes retssagen i Vármlands byret.
Da viser det sig, at endnu flere vidner vil ændre deres udsagn -
- og man opdager hvorfor.
Der er flere vidner, der siger -
at de er blevet påvirket af Saras mor.
Det har været både telefonsamtaler og sms-kontakt.
Hun forsøger at styre, hvad der siges under forhør -
og hvad de skulle sige, og at Sara ikke har gjort det.
Et vidne, der havde mødt Mattias, da han var på vej hjem -
sagde, at han sagde: "Jeg skar halsen over på ham".
Vidnet ombestemmer sig senere og siger, at det ikke var rigtigt.
Vidnet siger, at Sara stak Harout.
Det kan ikke undgås, at vidner, der helt ændrer deres udsagn -
mister troværdighed og forringer bevisets værdi.
Journalisten Simon Strinnholm følger retssagen på nært hold.
Anklagerens bevis er et hår på kniven.
Håret tilhører Sara.
Det skulle være beviset på, at hun havde stukket ham.
Ret svage beviser, synes jeg.
Ingen har set nogen stikke nogen.
Hvem hugger kniven i halsen på Harout?
Hvis jeg vidste det, havde jeg fortalt dig det.
Hvad er din andel i det, der skete på Föskeforsvägen?
Jeg forsøgte at redde hans liv. Det er min andel.
Hvad angår Sara og kniven, er der mange, der har set hende -
med kniven i hånden. Men ingen ser selve knivstikket.
Efter nogle få sekunder -
lander der en kniv på jorden, hvor jeg står.
Jeg kigger op og ser, at der sprøjter blod ud af Harouts hals.
Jeg går i panik og tager kniven og putter den i hylsteret.
Jeg bakker nogle skridt og kaster den, men jeg ved ikke hvor langt.
Jeg går i panik og råber på hjælp.
Jeg råber til min mor, at hun skal ringe efter en ambulance.
I skal komme nu, for han bløder fra halsen!
Han dør ikke! Hvor bløder han? Hvor bløder han?
Omkring et halvt år efter Harouts død kommer byrettens dom.
Lige der. 2. januar 2019. "Tiltalt for knivdrab, begge frifindes".
Det var lidt forventet.
De blev begge idømt fængsel i byretten.
For grov vold og sådan, men mordet blev de frifundet for.
Byrettens dom ankes af begge parter
Anklageren vil have en af dem dømt for mordet -
mens forsvaret vil have Sara frikendt for medvirken i dødsfaldet.
Det er stort set de samme beviser som i byretten.
Forsvaret går videre med en pensioneret politimand.
Han skal agere ekspertvidne.
Ekspertvidnet, som forsvaret indkalder, er Sonny Björk.
Han har ved politiet i 47 år og har arbejdet med flere kendte sager.
Det var politimordene i Malexander, lasermanden og lidt andet.
Jeg var kriminalteknisk ansvarlig i Palmegruppen fra 1988 til 2012.
Forsvaret vil have Sonny Björk til at se på de tekniske beviser -
for at se, om han reagerer på noget.
Der er ting, der ikke stemmer.
Hvis vi ser på Sara Franssons tøj og blodstænkene -
- kan man sige om blodstænkene -
at det for det meste er lave stænk og stænk på skoene.
Det indikerer, at hun har været i nærheden af ham -
men ikke så tæt på, at hun har fået stænk på sig fra selve stikket.
Til forskel fra den anden person -
som har masser af blod på trøjen, som er mere eller mindre sprøjtet ud.
Hun er den mindst sandsynlige gerningsmand.
Sonny kigger nærmere på den tekniske undersøgelse -
- af det, man mener, er mordvåbenet.
Hvis man ser på obduktionsrapporten -
er der uoverensstemmelser mellem kniven og skaderne på kroppen.
Bredden på stiksåret er for lille. Den er 28 mm.
Knivsbladet er 35 mm.
Man kan godt få et bredere stiksår end knivsbladet.
Men man kan ikke få et smallere stiksår end knivsbladet.
Jeg tror ikke, at det er den kniv, han er blevet stukket med.
Ikke kun Sonny tvivler på, at kniven, der blev fundet under Harout -
er kniven, som han blev slået ihjel med.
Hun bad mig om at lede efter kniven. Det gjorde hun.
Nogle af hendes venner hjalp også med at lede.
Jeg sagde, at der lå en kniv ved siden af Harout.
"Det er ikke den," sagde hun.
Det kan ikke have været kniven på jorden. Det var Harouts kniv.
Det var ikke Saras kniv.
Der er mange, der har ledt efter den kniv.
Nogen har fundet den. Det er jeg overbevist om.
Ud fra de tekniske beviser kan man ikke sige -
at hun har stukket offeret med den her kniv.
Det, som han fortæller, pilles jo fra hinanden -
- af anklagerens retsmediciner.
Anklageren mener, at deres blodstænksanalyse -
tyder på, Sara var tæt på Harout, da han blev stukket med kniven.
I modsætning til, hvad forsvaret siger.
Anklagerens retslæge oplyser -
at selve indgangshullet kan trække sig sammen bagefter.
Det forklarer, at såret er mindre end kniven.
Den 31. maj 2019 falder dommen. Landsretten i Vestsverige -
vælger at vende byrettens dom på hovedet.
Mattias idømmes halvandet års fængsel for grov vold.
Sara idømmes, selvom hun benægter, 12 års fængsel -
- for mordet på Harout.
Jeg var ikke sikker på, at hun ville blive dømt.
Ikke for mord. Det er samme bevisførelse som i byretten.
Men der foretages en anden vurdering. Man konstaterer -
at det knivstik, som hun så uddeler -
foretages med så stor kraft og på sådan et sted -
at hun må have vidst, at det kunne være dødbringende.
Jeg synes, at straffen er for kort.
12 år intet for et menneskeliv. Du er ude efter 8.
En person måtte betale med livet for et jalousidrama.
Det er ærgerligt.
Mine tanker omkring sagen er i virkeligheden -
hvor svært det kan være, når man har så mange vidner -
men ingen, der ser det, der er afgørende.
Og hvilket puslespilsarbejde politiarbejde er.
Tekster: Rikke Refslund Guldager Iyuno-SDI Group