- Hätäkeskus. Mitä on tapahtunut? - Tänne tarvitaan ambulanssi.
Joka puolella on verta.
- Mistä hän vuotaa? - Mistä veri tulee?
- Veri tulee kaulasta! - Kaulasta.
Täällä on puukotettu ihmistä. Tulkaa tänne. Nopeasti.
- Missä osoitteessa olette? - Mikä tämän tien nimi on?
- Föskeforsvägen 6. - Nyt en oikein saa selvää.
Sano osoite rauhallisesti, niin lähetän sinne ambulanssin.
- Föskeforsvägen. - En saa selvää.
Teidän täytyy tulla! Hän vuotaa kaulasta!
- Sanoitko, että häntä on puukotettu? - Kyllä on. Äkkiä nyt!
- Onko tekijä edelleen paikalla? - On!
19. heinäkuuta 2018 keskellä värmlantilaista kesäyötä-
hätäkeskukseen tuli useita epätoivoisia puheluja-
joissa Haroutille, puukotetulle nuorelle miehelle, pyydettiin apua.
Heti puolen yön jälkeen-
saimme tehtävän Hagforsiin, missä oli ollut useamman henkilön tappelu.
Se ei ollut mikään käsistä karannut tavallinen kännitappelu-
jossa oli otettu nyrkkiraudat käyttöön.
Tappelussa oli käytetty myös veistä, joten tilanne oli vakava.
Silloin alkaa miettiä, mitä kaikkea paikalla voi olla.
Onko tekijä edelleen paikalla? Onko tekijöitä useampikin?
Jatkuuko tappelu edelleen?
Saimme tiedon että ambulanssi oli jo matkalla.
He eivät halunneet mennä paikalle ilman meitä.
Teimme parhaamme.
Thomas kollegoineen kiirehti paikalle.
He olivat vielä kaukana ensihoitaja Ulrikan ollessa jo pian perillä.
Adrenaliini virtasi kehossa.
Emme tienneet, mitä meillä olisi vastassa.
Tilanne paikan päällä oli sekava. Ihmiset huusivat.
Tiesimme olevamme paikalla jo ennen poliisia, joka oli kaukana.
Ajattelimme kuitenkin mennä katsomaan tilannetta.
Alue, jolta hälytys tuli, on nimeltään Gärdet.
Lähistöllä asuva Peter tunsi osan asianosaisista.
Kun hän näki tilanteen karkaavan käsistä, hän ryntäsi hätiin.
Olin nähnyt pahemmankin puukotuksen aiemminkin.
Olin aivan varma, että pystyisin pelastamaan hänet.
Kun hän lyyhistyi maahan, juoksin hänen luokseen.
En tuntenut Haroutia muuten kuin nimeltä ja ulkonäöltä.
Hän oli ihan tavallinen kaveri.
21-vuotias. Se ei ole vielä mitään. Hänen elämänsä oli vasta alussa.
Omat lapsenikin ovat vanhempia.
- Mistä hän vuotaa? - Mistä veri tulee?
- Veri tulee kaulasta. - Kaulasta.
Ajattelin, että minun täytyisi pelastaa hänet.
Riisuin t-paitani ja panin sen painesiteeksi.
Hän oli tietenkin todella peloissaan ja stressaantunut.
Kaikki huusivat: "Hän kuolee!" Tietenkin hän pelästyi sitä.
Minä yritin rauhoitella häntä.
Sanoin: "Olen soittanut hätänumeroon. Apua on tulossa."
"Et sinä kuole. Kyllä tämä tästä. Et kuole."
Sitten hän tuntui menettävän tajuntansa.
Hän lähti liukumaan pois. Siltä se tuntui.
Mahdollisuudet pitää Harout hengissä pienenivät sekunti sekunnilta.
Hänen oli päästävä hoitoon välittömästi.
Teidän täytyy tulla nyt heti! Kaula vuotaa!
- Onko häntä puukotettu? - Kyllä on! Äkkiä nyt!
Silloin oli pimeää. Meillä oli kaikki ajovalot päällä.
Näimme ihmisten juoksevan meitä vastaan.
He alkoivat koputella auton ikkunoihin ja rynkyttää ovia.
Huusin, että aioimme toimia ripeästi. Kysyin, oliko tekijä vielä siellä.
Paikka ei ollut turvallinen.
Päätimme kuitenkin juosta sinne.
Kiiruhdimme tässä maanneen potilaan luokse.
Eräs potilaan ystävä huusi, ettei potilas saisi kuolla.
Ulrika alkoi hoitaa miestä, mutta havaitsi, ettei sydän enää lyönyt.
Hän leikkasi miehen vaatteet auki ja aloitti elvytyksen.
Yritimme työskennellä ja huolehtia potilaasta.
Kuulimme ihmisten huutavan:
"Panemme poliisin perääsi! Helvetin kusipää!" Kaikkea sellaista.
Oli selvää, että he huusivat jonkun perään.
Sellainen ei tunnu kovin mukavalta.
Ei voi tietää, mistä on kyse. Olo ei tunnu ihan turvalliselta.
Toisaalta taas siinä keskittyy tehtävään-
- ja vain tekee työnsä.
Lopulta paikalle saapui päällystötasoa edustanut Thomas.
Hän yritti saada tilanteen hallintaansa-
ja luoda kuvan siitä, mitä oikein oli tapahtunut.
Kun saavuimme paikalle, näimme ensimmäiseksi ensihoitajia.
Itse aloitin sitten siitä-
että ohjasin paikalla ollutta väkeä pois-
- ambulanssihenkilöstön ympäriltä.
Huomasimme, että maassa oli lasia, posliinia ja jopa ruokailuvälineitä.
Havaitsin asunnon ikkunan olevan auki.
Sain sellaisen käsityksen, että tavarat oli heitetty ikkunasta.
Suunnilleen tässä istui mies, joka huusi minua.
Hän sanoi: "Tässä on Mattiaksen käyttämä baseballmaila."
Ne olivat ensimmäiset kuulemani sanat.
Näin katkenneen baseballmailan, josta oli jäljellä leveämpi pää.
Se lojui tiellä.
Koska maila oli katkennut, toinen reuna oli melko terävä.
Arvelin, että tilanteessa oli käytetty baseballmailaa-
joka oli haljennut ja sitten viiltänyt uhria.
Kun koirapartio tuli paikalle, näytin heille baseballmailan-
jota oli luultavasti käytetty aseena.
Koirapartio sai tehtäväksi yrittää etsiä lisää jälkiä.
He lähtivät liikkeelle, ja vain noin 20- 30 metrin päästä-
- löytyi baseballmailan toinen pää.
Kun toinen partio saapui, eristimme rikospaikan.
Olimme saaneet ihmiset pois paikalta, joten eristimme alueen-
niin hyvin kuin se vain oli mahdollista.
Ensihoitajat hoitivat edelleen maassa maannutta Haroutia.
Olimme kaikki ihmeissämme veren määrästä.
Kaulassa näkyi vain pienehkö haava.
Emme nähneet muita vammoja kuin pienen pistohaavan.
Käänsimme potilaan nähdäksemme, oliko selkäpuolellakin vammoja.
Selässä ei näkynyt mitään, mutta maassa lantion alla oli veitsi.
Veitsi oli kotelossaan.
Elvytimme uhria koko ajan. Se tuntui...
On todella ikävää, kun potilas ei reagoi siihen mitenkään.
Annoimme potilaalle lääkkeitä ja verta.
Hän sai plasmaa, ja jatkoimme 90 minuuttia, ennen kuin...
...lopetimme elvytyksen.
Se on sellainen tilanne, johon kenenkään ei pitäisi joutua.
Nähdä toisen ihmisen kuolevan keskelle tietä Hagforsin keskustassa.
Se on niin uskomatonta, että sitä on vaikea tajuta todeksi.
Menehtynyt mies oli 21-vuotias Harout.
Hän asui rikospaikan lähellä ja oli tullut Ruotsiin kolme vuotta aiemmin-
- turvapaikanhakijana Syyriasta.
Monet hänen kavereistaan puhuivat asiasta.
He kuvailivat häntä erittäin ystävälliseksi ja auttavaiseksi.
Hän oli asunut Hagforsissa yksin ilman perhettään.
Hänen lähimmät sukulaisensa asuivat käsittääkseni Tukholman seudulla.
Saamiemme tietojen pohjalta mikään ei viitannut siihen-
että kyseessä olisi ollut rikoksiin sekaantunut henkilö.
Hän ei ollut missään nimessä väkivaltainen ihminen.
Rikospaikalla vallitsi sekava tunnelma.
Poliisi yritti selvittää, keitä riidassa oli ollut mukana-
ja kuka voisi olla syyllinen murhaan.
Meille tultiin jatkuvasti kertomaan-
että se ja se teki sen ja hänet täytyi ottaa kiinni.
Oli melko selvää, että tekijä oli joku Mattias.
Haroutin ystävät kertoivat Mattiaksen tapelleen Haroutin kanssa.
Jotkut Haroutin ystävistä huusivat meille:
"Jos te ette ota Mattiasta kiinni ennen meitä, hän kuolee."
Meidän oli siis pakko löytää hänet mahdollisimman nopeasti.
Selvittääkseen, mistä etsintä pitäisi aloittaa-
Thomas kollegoineen kyseli, mihin suuntaan Mattias oli paennut.
Haroutin lyyhistyttyä maahan Mattias juoksi tänne päin.
Hän oikaisi nurmikon poikki ja juoksi rakennuksen kulman taakse.
Sen jälkeisistä liikkeistä emme saaneet enää tietoa.
Päästäkseen Mattiaksen jäljille-
Thomas lähetti koirapartion pakoreitin suuntaan.
Koira sai vainun ja johdatti meidät tänne.
Saimme tietoomme, että Mattiaksen käyttämä asunto-
oli yhdessä tuolla hieman kauempana sijaitsevista taloista.
Jäljet viittasivat siihen, että hän oli juossut kotiinsa.
Thomas lähetti käytössään olevan partion paikalle saman tien.
He menivät asunnolle yhdessä koirapartion kanssa.
Ei ole aivan ihanteellista lähettää paikalle vain yhtä partiota-
mutta ajattelimme kyllä turvallisuutta.
Asunnon ovi oli lukossa. Otimme yhteyttä vartiointifirmaan.
Vartija tuli avaamaan oven.
Kävi ilmi, että asunto oli tyhjä. Siellä ei ollut ketään.
Siellä kuitenkin oli näkyvillä vaatteita.
Verisiä vaatteita. Ymmärsimme, että tekijä oli ollut siellä.
Kun partio oli jo lähdössä pois, he kuulivat jonkun juttelevan ulkona-
oven avaamaan tulleen vartijan kanssa.
Kävi ilmi, että se oli Mattias.
Poliisi otti Mattiaksen kiinni saman tien.
Moni seikka viittasi siihen, että tekijä oli Mattias.
Haroutin murhaaja oli toivottavasti saatu kiinni.
Hän myönsi olleensa mukana riidassa.
Sitten hän kuulemma oli yhtäkkiä saanut jostain verta päälleen.
Hän ei yhtään tiennyt, mistä veri oli peräisin.
Hän sanoi, ettei hän itse ollut tehnyt mitään.
Mutta hän oli silti aivan verinen.
Hän oli mennyt kotiin ja käynyt suihkussa.
Ja vaihtanut vaatteet.
Sitten hän oli mennyt hakemaan lohtua vaimonsa haudalta.
En pitänyt Mattiasta murhaajana. En missään nimessä.
Mattias ei edes tuntenut Haroutia.
Pelottavaa siinä oli juuri se, ettei hänellä ollut minkäänlaista motiivia.
Mattias oli 47-vuotias ja lähtöisinkin Hagforsista.
Hänellä oli lapsia ja hän oli jäänyt äskettäin yksinhuoltajaksi.
Olen tuntenut hänet 16-vuotiaasta lähtien.
Olen nyt 46, joten olen tuntenut häntä 30 vuotta. Se on pitkä aika.
Kuvailisin häntä melko hyväsydämiseksi ihmiseksi.
Mutta sitten kävi niin kuin kävi...
Hänen vaimonsa nukkui pois vähän ennen sitä. Se oli raskas tilanne.
Hänellä oli todella rankkaa.
Paikalla olleelta Peteriltä kysyttiin, miten riita oli alkanut.
Peter ja hänen tyttöystävänsä olivat olleet matkalla Mattiaksen luokse.
Pysäköin auton kadulle, jonka varrella Harout asui.
Istuin autossa.
Mattias tuli esiin asuntorivin päädyn takaa-
baseballmaila ojossa ja huusi jotain.
Luulin hänen suuttuneen minulle, koska hän juoksi minua kohti.
Ihmettelin, mistä oikein oli kyse.
Hän huusi ihan hemmetisti.
Hän huusi jotain.
"Nyt se Harout saa kyytiä!" Jotain sen tyylistä.
Peter ja tyttöystävä kuulivat riitelyn ja juoksivat paikalle.
Kun riita oli ohi ja Mattias poistui paikalta-
Peterin tyttöystävä juoksi tämän perään.
Kun hän oli käynyt suihkussa kotona, sinne tuli eräs toinen henkilö-
joka sanoi, että Mattiasta etsittiin.
Juoksin asuntoon ja sanoin Mattiakselle:
"Sinun täytyy lähteä. He ottavat sinut kiinni." Olin ihan paniikissa.
Hän lähti kohti hautausmaata.
Hän halusi mennä hautausmaalle sanomaan heipat vaimolleen.
"Jos tulet mukaani sinne, voit lähteä sen jälkeen", hän sanoi.
Lähdin sitten hänen mukaansa sinne.
Menimme hautausmaalle ja istuimme vaimon haudalla.
Hän sanoi: "Olen järjestänyt asiat niin, että katoan joksikin aikaa."
Sitten hän meni makuulle ja nukkui hetken ennen kuin palasi kotiin.
Lopulta Peterin tyttöystäväkin myönsi-
että Mattias oli tunnustanut jotain heidän tapaamisensa yhteydessä.
Saamiemme tietojen mukaan Mattias poistui rikospaikalta-
ja kertoi tapaamalleen naiselle viiltäneensä uhrin kurkun auki.
Kaikki viittasi Mattiakseen.
Kun poliisi selvitti tapahtumien kulkua, moni seikka ei täsmännyt.
Ongelmallista tutkinnassa oli se-
että meillä oli paljon todistajanlausuntoja.
Meistä tuntui siltä, ettei jokin täsmännyt.
Tiesimme, että uhrin vierestä oli löytynyt veitsi.
Uhri oli kuollut ymmärtääksemme veitsen pistoon.
Kaikki viittasi siihen.
Siinä vaiheessa todistajia oli paljonkin.
Mutta kukaan ei ollut nähnyt, kuka veitsellä oli lyönyt.
Todistajanlausunnot viittasivat Mattiakseen.
Kukaan ei kuitenkaan ollut nähnyt hänen lyövän uhria veitsellä.
Oli tärkeää, ettei poliisi vangitsisi häntä yksin tekijänä.
Piti selvittää, keitä muita riidassa oli ollut mukana-
- ja mistä riita oli saanut alkunsa.
Todistajien mukaan Mattias oli tullut paikalle 23-vuotiaan Saran kanssa-
ja tämä olisi liittynyt asiaan jotenkin.
Eräs kollegani puhutti Saraa hieman perusteellisemmin.
Hän sanoi heti, ettei Sara ollut tehnyt mitään.
Sara oli seissyt kauempana ja nähnyt Mattiaksen ja Haroutin riitelevän.
Hän ei ollut vahingoittanut Haroutia millään tavalla.
Se kävi esiin siinä vaiheessa.
Yritin pelastaa hänen henkensä. Se oli minun osuuteni.
Sara oli hyvin surullinen ja romahti täysin.
En tiedä, tapahtuiko se paikan päällä vai kotona.
Hän oli niin huonona, että hänelle soitettiin ambulanssi.
Alun perin Saran äitiä epäiltiin avunannosta murhaan.
Se johtui siitä, että hänkin oli ollut paikalla.
Äiti sanoi, ettei ollut nähnyt mitään mutta oli kuullut riitelyä.
Hän oli mennyt paikan päälle ja kertomansa mukaan-
elvyttänyt Haroutia tämän maatessa maassa.
Hän ei tiennyt mistään mitään.
Hän oli varma siitä, ettei Sara ollut tehnyt mitään.
Sitten alkoi tulla hieman enemmän tietoa siitä-
että Saralla olikin ehkä ollut vähän enemmän osuutta asiaan.
Kyseessä oli ilmeisesti jonkinlainen mustasukkaisuusdraama.
Kuulemalla todistajia vielä lisää poliisille alkoi selvitä-
keitä kaikki riidassa oli ollut mukana.
Eniten riidelleiden Mattiaksen ja Haroutin lisäksi-
paikalla olivat olleet myös Sara ja tämän äiti-
mutta nämä eivät olleet osallistuneet fyysisesti.
Mukana oli ollut myös joitakin Haroutin ystäviä.
Lisäksi mukana oli yksi tyttö, joka ehkä oli Haroutin tyttöystävä.
Daniella sanoi olleensa asunnossa ja nähneensä aika paljonkin.
Hän oli siis katsonut ikkunasta.
Asunto, jossa Harout asui, on tästä puoli kerrosta ylöspäin.
Se on tuo ensimmäinen ikkuna sisäänkäynnin vieressä.
Osapuolet seisoivat ikkunan edessä huutamassa toisilleen.
Sara ja Mattias seisoivat tässä tiellä huutamassa.
Lopulta Haroutilta meni hermot siihen.
Vaikka Daniella ystävineen yritti pitää Haroutin sisällä asunnossa-
tämä hyppäsi ulos ikkunasta ja kävi Mattiaksen kimppuun.
Tappelu alkoi siitä.
Daniella nappasi käsiinsä muun muassa astioita ja aterimia-
ja heitti ne ulos saadakseen tappelun loppumaan.
Sitten hän lukitsi itsensä vessaan ja soitti hätäkeskukseen.
- Hätäkeskus. Mitä on tapahtunut? - Tänne tarvitaan ambulanssi.
Joka puolella on verta.
- Näetkö, liikkuuko henkilö? - En näe mitään.
Olen piiloutunut vessaan. He jahtaavat minuakin.
- Kuka häntä puukotti? - Sara Fransson.
Daniella näki Saran veitsi kädessä ja Haroutin lyyhistyvän maahan.
Mattias oli jo otettu kuulusteluun.
Uusien tietojen myötä poliisi päätti hakea myös Saran kuulusteltavaksi.
Erilaisia tietoja eri todistajilta oli hankala käsitellä-
- koska niitä oli niin paljon.
Ne vaikuttivat luotettavilta mutta eivät välttämättä olleet sitä.
Joku saattoi ymmärtää jotain vasta jälkeenpäin.
Kuulusteluissa saamiemme tietojen ei tarvitse aina täsmätä.
Jos on kokenut jotain kamalaa, saattaa muistaa asiat eri tavalla.
Puhuimme Daniellan kanssa melko paljonkin.
Ensin hän sanoi nähneensä tapahtuneen.
Sitten hän sanoi, ettei hän ollut nähnyt sitä.
Hän kertoi lukittautuneensa vessaan, koska pelkäsi Saraa ja Mattiasta.
Sara Fransson oli 23-vuotias ja asui äitinsä kanssa-
vain muutaman sadan metrin päässä rikospaikasta-
- Mattiaksen seinänaapurina.
Sara oli ollut sijaisperheessä ja palannut sitten Hagforsiin-
aloitettuaan yläkoulun. Hän asui äitinsä kanssa.
Kotiin muuttaminen ei ollut parantanut tilannetta.
Sara oli joutunut huonoon seuraan ja jättänyt koulun kesken.
Noin vuosi ennen tapahtunutta Sara ja Harout alkoivat seurustella.
Sara vaikutti voivan hyvin tavattuaan Haroutin.
Hän suunnitteli kouluttautuvansa.
Sillä hetkellä hän ei tehnyt mitään. Hän oli työtön.
Suhde oli päättynyt kolme viikkoa ennen murhaa.
Harout tapasi Daniellan, ja heidän suhteensa kesto...
Daniellan mukaan he eivät olleet pari mutta he olivat tapailleet.
Tapailua oli kestänyt ehkä sen pari kolme viikkoa.
Poliisi kuulusteli epäiltyjä Haroutin kuolemaan liittyen.
Sara kertoi Haroutin ja Daniellan kiusanneen häntä-
suhteen päättymisen jälkeen. Se oli johtanut riitaan.
Sara kertoi olleensa korona muutaman kaverinsa kanssa.
Sitten Harout kavereineen oli tullut sinne.
Daniella oli huudellut Saralle kaikenlaista.
He olivat halunneet puhua Haroutin ja Daniellan kanssa.
He olivat kyllästyneet riitelemiseen.
Sara ei voinut edes näyttäytyä ilman että hänelle huudettiin.
He vain halusivat häirinnän loppuvan ja menivät sinne sen takia.
Mattias kertoi Saran äidin sanoneen-
että Mattiaksen pitäisi mennä mukaan Saran avuksi.
Mattias tiesi, että Harout ja Sara olivat olleet pari.
Hän ymmärsi, että siitä tulisi oikein kunnon "junttitappelu".
Hän käytti sitä sanaa.
Hän otti baseballmailan ja lähti mukaan.
Mattias myönsi lyöneensä Haroutia baseballmailalla riidan yhteydessä.
Hän kuitenkin kiisti puukotuksen. Samoin Sara.
Kun Sara näki Haroutin lyyhistyvän, hän juoksi tämän luokse.
Hän huusi, että pitäisi soittaa ambulanssi, ja yritti auttaa uhria.
Hän sai verta päälleen.
Se selitti sen, että hänen vaatteensa olivat veriset.
Hän antoi kuvan, että hän oli yrittänyt pelastaa uhrin-
eikä hän ollut sekaantunut itse tekoon mitenkään.
Vaikka Sara kiisti kaiken, poliisi tutki edelleen-
voisiko tällä olla jokin motiivi murhaan.
Poliisi selvitti, miten Sara oli reagoinut suhteen päättymiseen.
Sara kertoi jättäneensä Haroutin.
Mutta kun selvittelimme, mitä eron jälkeen oli tapahtunut-
oli selvää, että asiaan liittyi mustasukkaisuutta.
Sara oli sanonut, ettei hän voinut elää ilman Haroutia.
Joidenkin tietojen mukaan Sara oli vainonnut Daniellaa.
Hän oli oleskellut Daniellan asunnon ulkopuolella ja uhkaillut tätä.
Joku on heitellyt kiviä ikkunaani useampaankin otteeseen.
Ensimmäisellä kerralla menin ulos portaille.
Se tapahtui keskellä yötä. Hän tuoli luokseni ja sanoi:
"Jos et jätä Haroutia rauhaan, tapan sinut."
Oliko se vain tyhjä uhkaus, vai oliko Sara oikeasti valmis väkivaltaan?
Daniella kertoi kuulustelussa, että Haroutin kuoliniltana-
oli tapahtunut toinenkin välikohtaus.
Daniella oli ollut käymässä lähikaupassa Hagforsissa.
Sara oli nähnyt hänet siellä.
Kun olin menossa ulos kaupasta, kimppuuni käytiin.
Hän heitti puhelimeni jonnekin, kaatoi minut ja repi minua hiuksista.
Hän potki minua.
Hän sanoi: "Jätä Harout rauhaan, tai muuten tapan sinut."
"Hän on minun poikaystäväni. Emme ole eronneet."
Kysymys kuului, kohdistuiko Saran raivo myös Haroutiin.
Ennen tapahtunutta Sara oli ollut kaverinsa kassa Hagforsissa-
ja Harout oli pyöräillyt heidän ohitseen.
Se oli tapahtunut jonkin aikaa Haroutin ja Saran eron jälkeen.
Sara oli sanonut: "Ajatella, jos minulla olisi nyt veitsi."
Sitten hän oli tehnyt jonkin eleen lyömällä nyrkkiä toiseen kämmeneen.
Harout nauroi meille, kun tulimme häntä vastaan.
Kun hän oli ajanut ohi, Sara sanoi:
"Olisipa hyvä, jos minulla olisi nyt veitsi."
"No ei, se oli vitsi." Sitten me vain nauroimme sille.
NFC sai valmiiksi teknisen tutkinnan-
ensihoitaja Ulrikan Haroutin ruumiin alta löytämästä veitsestä.
En muista siitä veitsestä paljonkaan.
Se oli kotelossa. Suljetussa kotelossa.
Veitsessä oli verta, ja kotelossa oli mustia hiuksia.
Hiukset olivat Saran.
Myös Haroutin kädestä löydettiin Saran hiuksia.
Kun todisteet esiteltiin Saralle, hän ei pitänyt asiaa outona.
Hän antoi yllättäen uutta tietoa.
Sara selitti, että kun Harout oli tullut ulos-
hän oli käynyt Saran kimppuun ja lyönyt tätä veitsellä-
- ja vetänyt hiuksista.
Sara oli seissyt kauempana, ja yhtäkkiä veitsi oli lentänyt ilmassa.
Hän oli poiminut sen maasta, pannut koteloon ja heittänyt pois jonnekin.
Hän ei halunnut kenenkään loukkaantuvan.
Sitten hän näki Haroutin tulevan häntä kohti ja lyyhistyvän kadulle.
Poliisi yritti saada lisää tietoa Haroutin alta löytyneestä veitsestä.
Veitsi oli Haroutin. Joku oli nähnyt sen hänellä.
Veitsihän löydettiin Haroutin alta, mikä oli mielestämme vähän outoa.
Haroutin oli täytynyt liikkua puukotuksen jälkeen.
Sara kertoi heittäneensä veitsen olkansa yli-
jotta se olisi päätynyt kadun toiselle puolelle.
Se, miten veitsi oli päätynyt uhrin alle, oli iso kysymysmerkki.
Oliko se todella ollut murha-ase?
Ruumiinavaus osoitti, että Haroutin vammat-
oli voitu aiheuttaa kyseisellä veitsellä-
sillä pistohaavan syvyys ja pituus sopivat veitsen terän kokoon.
Saadakseen selville, miten lähellä asianosaiset olivat Haroutia-
- tämän saatua kuolettavan iskun-
poliisi analysoi vaatteiden veriroiskeita.
Analyysin mukaan Sara oli ollut paljon lähempänä-
kuin todistajat ja hän itse olivat väittäneet.
Niin lähellä, että hän olisi voinut lyödä uhria veitsellä.
Mutta koska käytettävissä ei ollut muuta-
kuin Saran hiukset ja veriroiskeanalyysi-
- tekninen näyttö ei riittänyt.
Sellainen on turhauttavaa.
Sitä haluaisi, että jokin viittaisi johonkin suuntaan, mutta niin ei käy.
Jouduimme palaamaan takaisin todistajanlausuntojen pariin-
- ja sen palapelin kokoamiseen.
Motiivina saattoi olla Saran mustasukkaisuus.
Mutta useampikin henkilö oli sanonut Mattiaksen tehneen sen.
Mattias oli tavannut erään naisen ja sanonut puukottaneensa Haroutia.
Poliisi jatkoi kuulusteluja, vaikka tehtävä tuntui toivottomalta-
- eikä tutkinta edennyt.
Liki puoli vuotta Haroutin kuoleman jälkeen-
osa todistajista alkoi yhtäkkiä muuttaa lausuntojaan.
Sara halusi minun sanovan, että puukottaja oli Mattias.
Hän halusi, että sanoisin niin.
Lupasin hänelle, että sanoisin niin.
Mutta ajattelin, etten oikeasti tekisi niin.
Peter sanoi viimeisessä kuulustelussaan-
että Sara oli pyytänyt häneltä apua veitsen etsimiseen rikospaikalta.
Hän sanoi silloin paikan päällä, että hän oli tehnyt sen.
19. marraskuuta 2018 Saraa ja Mattiasta vastaa nostettiin syytteet.
Syyttäjän mukaan he olivat yhteistuumin murhanneet Haroutin.
Uhrin kimppuun oli käyty ensin baseballmailalla-
- jolla oli lyöty muun muassa päähän.
Uhria oli myös puukotettu niin vakavasti, että hän kuoli siihen.
Oikeudenkäynti alkoi joulukuussa Värmlandin käräjäoikeudessa.
Kävi ilmi, että yhä useampi todistaja oli muuttanut lausuntoaan.
Syykin siihen selvisi.
Useampikin todistaja sanoi-
että Saran äiti oli vaikuttanut heihin.
Heille oli soiteltu ja lähetelty tekstiviestejä.
Äiti oli yrittänyt hallita sitä, mitä kuulusteluissa sanottaisiin.
Yksi Mattiaksen matkalla kohdannut todistaja, joka oli kertonut-
Mattiaksen sanoneen puukottaneensa Haroutia-
muutti lausuntoaan ja sanoi, ettei se ollutkaan mennyt niin.
Todistajan mukaan Sara oli puukottanut Haroutia.
Mutta valitettavasti todistajat, jotka muuttavat lausuntoaan täysin-
menettävät uskottavuutensa ja siten arvonsa todistajina.
Toimittaja Simon Strinnholm seurasi oikeudenkäyntiä lähietäisyydeltä.
Syyttäjä käytti todisteena veitsestä löytyneitä hiuksia.
Hiukset olivat peräisin Saralta.
Niitä pidettiin todisteena siitä, että Sara oli lyönyt veitsellä.
Mielestäni se oli melko heikko todiste.
Kukaan ei ollut nähnyt kenenkään lyövän veitsellä.
Kuka löi Haroutia veitsellä kaulaan?
Jos tietäisin, olisin jo kertonut sen.
Mikä sinun osuutesi Föskeforsvägenin tapahtumiin on?
Yritin pelastaa hänen henkensä. Se on minun osuuteni siihen.
Mitä Saraan ja veitseen tulee, moni oli nähnyt hänet-
veitsi kädessä, mutta kukaan ei ollut nähnyt itse veitseniskua.
Hetken kuluttua, siihen ei mennyt monta sekuntia-
jostain lensi veitsi maahan minun suuntaani.
Kun sitten katsoin ylös, näin veren suihkuavan Haroutin kaulasta.
Menin paniikkiin ja poimin veitsen maasta ja panin sen koteloon.
Peräännyin muutaman askeleen ja heitin veitsen jonnekin.
Menin paniikkiin ja huusin apua.
Huusin äidilleni, että hänen pitäisi soittaa ambulanssi.
Teidän täytyy tulle nyt heti! Hän vuotaa kaulasta!
Hän ei kuole! Mistä veri tulee? Mistä veri tulee?
Reilut puoli vuotta Haroutin kuoleman jälkeen käräjäoikeus antoi tuomionsa.
Tuossa. 2. tammikuuta 2019. "Kumpikin syytetty vapautetaan."
Se oli oikeastaan odotettavissakin.
Käräjäoikeus tuomitsi kummankin vankeuteen-
törkeästä kuolemantuottamuksesta, mutta murhatuomioilta säästyttiin.
Kumpikin osapuoli valitti tuomioista.
Syyttäjäpuoli halusi edelleen ainakin toisen tuomituksi murhasta-
kun taas puolustus halusi vapauttaa Saran kaikista syytteistä.
Todisteet olivat pitkälti samoja kuin käräjäoikeudessakin.
Puolustus nojasi erääseen eläkkeelle jääneeseen poliisiin-
jonka piti toimia asiantuntijatodistajana.
Puolustuksen kutsuma todistaja oli Sonny Björk.
Hän työskenteli poliisina 47 vuotta ja tutki useita tunnettuja tapauksia.
Malexanderin poliisimurhat, "Lasermannen" ja vähän muutakin.
Toimin Palme-ryhmän rikosteknisenä vastaavana 1988- 2012.
Puolustus halusi Sonny Björkin tutkivan teknisiä todisteita-
ja etsivän niistä jotain merkittävää.
Tässä on asioita, jotka eivät oikein täsmää.
Jos katsomme Sara Franssonin vaatteissa olleita veriroiskeita-
näiden kuvien perusteella voisi sanoa-
että roiskeita oli eniten matalalla ja kengissä.
Se viittaa siihen, että hän oli uhrin lähellä-
mutta ei niin lähellä, että olisi saanut roiskeita suoraan vammasta.
Tällä toisella henkilöllä taas-
oli paidassa ihan reippaasti siihen roiskunutta verta.
Saran vaatteiden veriroiskeet eivät vastaa tekotapaa.
Sonny tarkasteli myös epäillyn murha-aseen teknistä tutkintaa.
Jos katsoo ruumiinavauspöytäkirjaa-
veitsen ja vammojen välillä vallitsee kummallisia ristiriitoja.
Pistohaava on liian lyhyt. Sen pituus on 28 millimetriä.
Veitsen terä on 35 millimetriä.
Haava voi suurempi kuin veitsen terä, jos veistä on liikuteltu.
Mutta se ei voi olla pienempi kuin veitsen terä.
En usko, että uhri on surmattu tällä veitsellä.
Sonny ei ollut ainoa, joka alkoi epäillä, ettei löydetty veitsi-
- ollutkaan murha-ase.
Hän pyysi minua etsimään veistä.
Myös jotkut hänen kaverinsa auttoivat etsimisessä.
Minä kerroin, että Haroutin vierestä oli löytynyt veitsi.
"Ei se ole se", hän sanoi.
Se ei voinut olla se veitsi. Sehän oli Haroutin oma veitsi.
Se ei ollut Saran veitsi.
Moni on etsinyt sitä veistä.
Olen aivan varma siitä, että joku on löytänyt sen.
Teknisen näytön perusteella ei voida sanoa-
että hän olisi lyönyt uhria tällä veitsellä.
Syyttäjäpuolen oikeuslääkäri tyrmäsi täysin hänen lausuntona.
Syyttäjän mukaan veriroiskeanalyysi viittasi siihen-
että Sara oli aivan Haroutin vieressä, kun puukotus tapahtui.
Puolustus taas sanoi päinvastaista.
Syyttäjäpuolen oikeuslääkärin mukaan-
veitsen sisäänmenohaava voi kuroutua myöhemmin vähän kasaan.
Se selittäisi sen, että haava oli pienempi kuin veitsi.
31. toukokuuta 2019 annettiin tuomio. Länsi-Ruotsin hovioikeus-
päätti kääntää käräjäoikeuden tuomion päälaelleen.
Mattias tuomittiin 1,5 vuodeksi vankeuteen törkeästä pahoinpitelystä.
Sara Fransson tuomittiin 12 vuodeksi vankeuteen-
- Haroutin murhasta.
En ollut varma siitä, että hänet tuomittaisiin.
Ei ainakaan murhasta. Todisteet olivat samoja kuin käräjäoikeudessa.
Mutta tuomio oli silti toinen, sillä hovioikeus totesi-
että uhriin kohdistuneet veitseniskut-
- oli tehty sellaiseen paikkaan-
että tekijän oli täytynyt ymmärtää sen johtavan kuolemaan.
Mielestäni rangaistus on liian lyhyt.
12 vuotta ei ole mitään ihmishengestä.
Tavallinen ihminen menetti henkensä mustasukkaisuusdraaman takia.
Sehän on aivan hirveää.
Ajattelen tapauksesta niin-
että tutkinta on vaikeaa, kun todistajia on paljon-
mutta kukaan ei ole nähnyt itse tekoa.
Se vaatii poliisilta paljon työtä ja palapelin kokoamista.
Suomennos: Saara Närhi Iyuno-SDI Group