- Alarmsentralen, hva har skjedd? - Vi trenger en ambulanse.
Det er blod overalt.
- Hvor blør han fra? - Hvor blør han?!
- Han blør i halsen! - I halsen.
En person er blitt knivstukket. Kom hit! Fort, fort! Fort!
- Hvilken adresse sa du at det var? - Hva heter veien?!
- Föskeforsvägen 6. - Det var litt utydelig.
Si adressen rolig og stille, så sender jeg en ambulanse.
- Föskeforsvägen. - Nei, jeg hører det ikke.
Dere må komme nå! Han blør i halsen!
- Sa du at han er knivstukket? - Ja, det er han. Fort, fort!
- Er gjerningsmannen på stedet? - Ja!
Den 19. juli 2018, midt på sommernatten i Värmland,-
får alarmsentralen flere desperate og illevarslende samtaler.
Den unge mannen Harout trenger akuttbehandling for knivskader.
Like etter tolv på natta-
fikk vi melding om slagsmål mellom flere personer i Hagfors.
Det er ikke en vanlig fyllekrangel som har gått litt av sporet,-
- der de har sloss med knyttnevene.
De sa at det var brukt kniv, og da forstår man jo at det er alvor.
Da begynner man å tenke på hva som kan være på stedet.
Er det en gjerningsmann på stedet? Er de flere gjerningsmenn?
Er slagsmålet fremdeles i gang?
Vi får også høre at ambulansen er på vei.
De vil ikke kjøre helt fram før vi er på stedet.
Vi forter oss så godt vi kan.
Thomas og makkeren hans skynder seg til åstedet.
De er flere mil unna. Ambulanse- arbeideren Ulrika er nesten framme.
Det blir en veldig flom av adrenalin i kroppen.
Vi vet jo ikke hva som kan møte oss.
Det er urolig og mye bråk der. Mye folk som skriker.
Vi kommer først,-
- for politiet er ikke i nærheten.
Men vi vil likevel snike oss fram og titte.
Det området alarmen kommer fra, er Gärdet i sentrum av Hagfors.
Peter bor i nærheten. Han kjenner noen av de involverte.
Han ser det gå over styr og at noen er skadet og stormer inn i kaoset.
Jeg har sett en lignende situasjon. Det stikket var større enn dette.
Jeg var overbevist om at jeg kunne redde livet hans. Helt overbevist.
Jeg løp fram da han falt sammen.
Jeg kjenner ikke Harout mer enn av navn og utseende.
Han er bare en vanlig fyr. En vanlig person.
21 år gammel. 21. Det er ingenting. Han er i begynnelsen av livet.
Jeg har unger som er eldre enn han, for faen.
- Hvor blør han fra? - Hvor blør han? Hvor?!
- Han blør fra halsen! - Fra halsen!
Jeg tenker at jeg må redde livet hans.
Jeg tar av meg T-skjorta og bruker den som trykkbandasje.
Og han var jo så redd. Stressa.
Folk ropte jo: "Han dør, han dør!" Da blir han jo selvsagt redd.
Så jeg prøvde å få ham rolig.
Jeg sa: "Jeg har ringt... redningstjenesten. De er på vei."
"Du kommer ikke til å dø. Det vil ordne seg. Du kommer ikke til å dø."
Da virket det som om han mistet bevisstheten.
Han glir liksom bort. Det føltes sånn.
For hvert sekund minsker sjansene til å holde Harout i live.
Det er svært viktig at han får umiddelbar behandling.
Du må komme nå! Han blør fra halsen!
- Og han er knivstukket? - Ja, det er han. Fort, fort!
Det er mørkt ute. Vi har fjernlysene på da vi kommer hit.
Vi ser at det kommer folk løpende mot oss.
De banker på frontruta og river i dørene for at vi skal hjelpe ham.
Jeg roper at vi skal skynde oss ut. Og om gjerningsmannen er borte.
Stedet er kanskje ikke helt sikret, men...
...vi valgte å løpe ut.
Vi skynder oss fram til pasienten, som ligger her.
En venn av pasienten roper at han må våkne. Han må ikke dø.
Ulrika begynner å behandle mannen, men merker at han ikke har puls.
Hun klipper opp klærne hans og begynner på hjerte-lunge-redning.
Jeg prøver jo å jobbe og ta meg av pasienten.
Vi hører at folk skriker:
"Vi skal sette politiet på deg! Din jævel!" Sånne ting.
Vi hører jo at de som er her, roper etter noen.
Det er litt skummelt til å begynne med.
For vi vet jo ikke noe. Vi kan ikke føle oss helt trygge.
Samtidig blir vi så fokusert på arbeidet at vi bare står på.
Til slutt kommer innsatslederen Thomas fram til åstedet.
Han prøver straks å få kontroll over situasjonen-
og danne seg en oppfatning av hva som er skjedd.
Det første vi ser, er ambulansefolk som arbeider med den skadde.
Det første jeg gjør da jeg kommer ut hit, er jo selvsagt å jage bort-
alle de folkene som er rundt ambulansepersonalet.
Vi ser at det ligger glass, porselen og også bestikk på bakken.
Jeg ser at vinduet til den ene leiligheten står åpent.
Jeg får den oppfatningen at det kommer fra vinduet.
Omtrent her sitter det en mann og roper på meg.
Så peker han: "Her er baseballtreet Mattias brukte."
Det er de første ordene jeg hører.
Jeg ser et brukket baseballtre. Det er den tykke delen,-
den øverste enden av baseballtreet, som ligger på veien.
Baseballtreet har en ganske skarp kant på fordi det er brukket.
Så jeg tror da at de har brukt baseballtreet i slagsmålet.
At det har brukket, og så har det rispet opp Harout.
Da kommer hundeføreren. Jeg sier at vi har et brukket baseballtre-
som antakeligvis er det våpenet som er brukt.
Hundeførerens oppgave er å sikre flere spor.
Han går bort, og ganske raskt, bare 20-30 meter unna,-
finner han den nedre enden av baseballtreet.
Vi sperrer av åstedet da den andre patruljen kommer.
Vi har fått folkene så langt bort, så vi sperrer av et så stort område-
- som vi kan i denne situasjonen.
Men de jobber fremdeles med Harout, som ligger på bakken.
Vi er alle forbauset over at det er så mye blod på stedet.
For den skaden vi ser på halsen, er et lite sår.
Et lite stikksår. Det er den eneste skaden vi ser.
Vi snur pasienten for å se om han har skader på baksiden.
Vi ser ingen skader på baksiden, men en kniv under høyre hofte.
Den lå i slira, som var knept igjen.
Vi kjører HLR hele tiden. Det er...
...tungt når man ikke får noen som helst reaksjon.
Vi gir pasienten legemidler. Vi gir ham blod.
Han får plasma, og vi driver på i rundt 90 minutter før vi avbryter...
...forsøkene på gjenopplivning.
Dette er en situasjon ingen burde være nødt til å oppleve.
Å se en mann dø ute på gata midt inni Hagfors.
Det er så utrolig. Man fatter ikke at det er sant.
Den avdøde mannen er 21 år gamle Harout.
Han bor nær åstedet og har tre år før kommet til Sverige-
- som asylsøker fra Syria.
Flere av kompisene hans fortalte det. De beskrev ham som en veldig snill-
...og hjelpsom person.
Han var vel alene, uten familie i Hagfors.
Jeg tror den nærmeste slekten var et sted i Stockholms-området.
Da vi så på opplysningene vi hadde, var det ikke noe som tydet på-
at dette var en person som var kriminell eller belastet på noe vis.
Ikke en voldsmann. Absolutt ikke.
På åstedet er stemningen opprørt.
Politiet prøver å finne ut hvem som var innblandet i slagsmålet,-
og hvem som kan være skyldig i drapet.
Hele tiden kommer det fram folk som vil fortelle-
at den og den gjorde det. "Dere må ta med dere ham og henne."
For oss er det ganske klart at Mattias gjorde dette.
For Harouts venner forteller om at han sloss med Harout.
Noen av Harouts venner står og roper til oss:
"Vi skal ta Mattias! Ta ham før vi gjør det, ellers dør han!"
Derfor måtte vi jo finne ham så fort som mulig.
For å finne ut hvor de skal begynne å lete,-
avhører Thomas og kollegene alle på åstedet om hvor Mattias rømte.
Mattias løper bortover her da Harout har falt.
Han sprinter over den gressplenen og rundt hjørnet.
Så får vi ikke noe mer på plass om hvor han er blitt av.
I håp om å komme på sporet av Mattias,-
sender Thomas hundføreren i den retningen flukten gikk.
Hundeføreren kommer på sporet av noe og går bortover her.
Da vet vi at den leiligheten Mattias bruker,-
ligger i et av husene som er litt lenger borte.
Det at sporet går ditover, tyder på at han har løpt hjem.
Thomas sender straks den patruljen han har til disposisjon bort dit.
De drar til leiligheten sammen med hundeføreren. Det er ikke optimalt-
å sende bare én patrulje og én hundefører på en sånn person.
Men de måtte bare tenke sikkerhet.
Leiligheten er låst. Vi kontakter vaktselskapet, som har nøklene.
Han kommer med en nøkkel og låser opp.
Men det viser seg at leiligheten er tom. Det er ingen der.
Derimot ser de noen klær.
Og det er blodige klær. De forstår at han har vært her.
Da patruljen skal avslutte, hører de noen som snakker på utsiden-
med den vakten som kom med nøklene.
De går ut, og det viser seg å være Mattias.
Politiet tar øyeblikkelig hånd om Mattias.
Mye tyder på at han er gjerningsmannen.
De har forhåpentligvis fanget Harouts drapsmann.
Han innrømmer jo at han var med på slagsmålet.
Og så får han "helt plutselig" blod på seg.
Han har blod i ansiktet og på klærne, og han vet ikke hvor det kommer fra.
Han sier at han ikke har gjort noe. Men han ble uansett full av blod.
Så han går hjem og dusjer det av seg. Og bytter rett og slett klær.
Så går han opp til konas grav for å søke trøst, eller noe sånt.
Jeg anser ikke Mattias som en morder. Det gjør jeg slett ikke.
Mattias kjenner jo ikke Harout i det hele tatt.
Det er det nifse. Et menneske som ikke har noe motiv.
Mattias er 47 år gammel og vokste opp i Hagfors.
Han har barn, men er nylig blitt enslig.
Jeg har kjent ham siden jeg var 16 år.
Jeg er 46 nå. Så jeg har kjent ham i 30 år. Det er ganske lenge.
Jeg vil nok beskrive ham som en ganske godhjertet person.
Det at det gikk som det gikk...
Kona hans gikk bort i en ulykke kort tid før. Det var en tung situasjon.
Det var veldig tungt for ham.
Peter, som var tidlig på åstedet, blir avhørt om hvordan alt begynte.
Tidligere på kvelden var Peter og hans daværende kjæreste-
- på vei hjem til Mattias.
Jeg parkerte bilen i den gata der Harout bodde.
Og jeg satt i bilen.
Mattias kom rundt kortsiden av raden av leiligheter-
med baseballtreet klart. Og han brølte noe.
Jeg trodde først at det var meg han var forbanna på, for han løp mot meg.
Jeg bare lissom: "Hva faen er dette?" Så kom det et jævla skrik.
Han skrek noe. "Kom igjen! Nå skal vi ta Harout!" Det var noe sånt.
Peter og kjæresten hans hører slagsmålet og løper mot åstedet.
Da slagsmålet er slutt og Mattias forsvinner derfra,-
- løper Peters kjæreste etter ham.
Da han hadde dusjet hjemme,-
- kom det en annen dit-
- og sa at noen ville ta Mattias.
Jeg løp tilbake til leiligheten og sa til Mattias:
"Du må komme deg vekk herfra. De skal ta deg." Jeg fikk jo panikk.
Da går han opp til...kirkegården.
Han ville gå til kirkegården og si adjø til kona.
"Hvis du blir med meg dit, så kan du gå etterpå," sa han.
Så jeg ble med ham opp dit.
Vi gikk opp til kirkegården, og han sa... Vi satt der ved graven.
Han sa: "Jeg har tabbet meg ut. Jeg kommer til å bli borte en stund."
Så legger han seg ned og sover og hviler en stund før han går hjem.
Til slutt innrømmer også Peters kjæreste-
at Mattias har tilstått noe i forbindelse med møtet deres.
De opplysningene vi får, er at Mattias forlater åstedet,-
og treffer denne kvinnen og sier at han har kuttet strupen på ham.
Her tyder alt på at det var Mattias.
Men det er mange fakta som ikke stemmer da politiet leter nøyere.
Det som er problemet i denne fasen av etterforskningen,-
er at vi har så mange vitneforklaringer.
Vi føler jo at det er noe som ikke stemmer.
Vi visste jo at det var funnet en kniv.
Offeret døde antakeligvis, så vidt vi forsto, av et knivstikk.
Alt tydet på det. På det tidspunktet har vi masse vitner.
Men de har ikke sett hvem som tilførte det knivstikket.
Vitneforklaringene utpeker Mattias som den skyldige.
Men det er ennå ikke avhørt noen som har sett ham bruke kniven.
Så det blir viktig ikke å låse seg til ham som eneste gjerningsmann.
De må finne ut hvem som var med på slagsmålet og hva årsaken var.
Flere vitner sier at Mattias kom dit med sin 23 år gamle nabo Sara.
Og at hun er innblandet på en måte.
En av kollegaene mine avhører Sara litt grundigere.
Den som avhørte henne først... sier at hun ikke hadde gjort noe.
Hun hadde stått på avstand og sett Mattias og Harout krangle.
Hun har absolutt ikke skadet Harout på noen måte.
Det var det som kom fram i den fasen.
Jeg prøvde vel bare å redde livet hans. Det var min del.
Sara blir veldig lei seg og bryter sammen.
Jeg vet ikke om det er på åstedet eller hjemme.
Hun er så sterkt berørt at de ringer etter ambulanse da hun er hjemme.
Saras mor var jo først mistenkt for medvirkning.
Det er vel også fordi hun var på åstedet.
Moren sier at hun ikke har sett noe. Bare hørt at det var slagsmål.
Hun gikk dit, og etter hennes egne opplysninger-
utførte hun HLR på Harout mens han lå nede.
Det er alt hun har gjort. Hun vet ikke noe om noe.
Men hun er helt sikker på at Sara ikke har gjort noe.
Så kommer det etter hvert litt mer fram-
at Sara hadde en større rolle i det enn det som først ble påstått.
At det antakeligvis skal være et slags sjalusidrama.
I avhør med vitnene på åstedet begynner politiet å få klarhet-
i hvem som var innblandet i slagsmålet.
Ut over Mattias og Harout, som skal ha vært de som deltok mest,-
sies det at Sara og moren hennes er på åstedet.
Men at de ikke deltar fysisk.
Krangelen skal også ha omfattet noen av Harouts venner.
Så har vi ei jente. Det er uklart om hun er Harouts kjæreste eller ikke.
Daniella. Hun sier at hun har vært i leiligheten og sett en god del.
Det var da fra vinduet.
Den leiligheten Harout bodde i, ligger en halv etasje opp her.
Det er det første vinduet som er ved siden av porten.
Det var ved det vinduet de sto og brølte til hverandre.
Sara og Mattias sto nede på veien og brølte.
Til slutt rant det over for Harout.
Selv om Daniella og vennene hans prøver å holde ham igjen her inne,-
hopper han ut av vinduet og går løs på Mattias.
Og dermed er slagsmålet i full gang.
Daniella tar det hun får tak i, porselen, bestikk og mer,-
og prøver å kaste det på dem, så de skal slutte å slåss.
Så låste hun seg inne på toalettet og ringte 112.
- Alarmtelefonen. Hva har skjedd? - Vi trenger en ambulanse.
Det er blod overalt.
- Ser du om personen rører på seg? - Jeg ser ingenting.
Jeg har gjemt meg, for de vil ta meg også.
- Vet du hvem som knivstakk ham? - Sara Fransson.
Daniella ser at Sara står med kniven og at Harout blør og faller sammen.
Mattias er hentet inn til avhør.
Etter de nye opplysningene velger politiet også å hente inn Sara.
Det som gjør det vrient å håndtere-
- ulike utsagn fra ulike vitner,-
- er til dels at de er mange.
De kan virke troverdige. Men det de sier, trenger ikke stemme for det.
De kan ha snakket sammen i ettertid og lagt til rette for visse meninger.
Så opplysingene vi får i avhørene, trenger jo ikke stemme.
Hvis man opplever noe fælt, så husker man det ikke alltid likt.
Vi snakker jo en del med Daniella.
Hun er litt uklar. Det ene øyeblikket sier hun at hun så det.
I det neste øyeblikket har hun ikke sett det.
Hun hadde låst seg inne på toalettet, for hun var livredd-
for at Sara og Mattias skulle komme og ta henne.
Sara Fransson er 23 år. Hun bor sammen med moren i en leilighet-
som i tillegg til bare å være noen hundre meter fra åstedet,-
også ligger vegg i vegg med leiligheten som Mattias bor i.
Sara har jo vært i barnevernet. Så kom hun tilbake til Hagfors-
da hun begynte på ungdomsskolen. Hun bor nå hos moren sin.
Flyttingen hjem har ikke vært det beste for henne.
Sara havner i dårlig selskap og slutter på skolen.
Omtrent ett år før hendelsen var Sara og Harout blitt et par.
Sara var oppstemt og så ut til å ha det bra da hun hadde truffet Harout.
Hun hadde planer om å begynne på en utdannelse.
Men på dette tidspunktet gjorde hun vel ingenting. Hun var arbeidsløs.
Det viser seg at forholdet deres har tatt slutt tre uker før drapet.
Ja, Harout traff Daniella. Og hvor lenge de var et par...
Daniella sier ikke at de var et par, men at de traff hverandre en stund.
Det kan godt ha vært de to-tre ukene som det hadde vært slutt.
Politiet innleder et avhør med de to mistenkte-
- om rollen deres i Harouts død.
Sara forteller at hun har blitt hakket på av Harout og Daniella-
etter at forholdet tok slutt. Det var også årsaken til slagsmålet.
Sara sier at hun sitter utenfor huset sitt sammen med kompiser.
Så kommer denne gjengen, med Harout og kompisene hans.
Daniella brøler ting mot Sara.
Hun ville snakke med Harout og Daniella.
De var lei av kranglingen som foregikk.
Hun kunne ikke vise seg ute uten at de brølte til henne.
De ville bare få dem til å slutte.
Mattias beskriver også at Saras mor-
sier da Sara går dit: "Du må hjelpe Sara."
Mattias visste at Harout og Sara hadde vært et par.
Han forsto at dette ville bli et skikkelig møljeslagsmål.
Jeg tror han kalte det for det. Han tar baseballtreet og følger etter.
Mattias tilstår at han slo Harout med baseballtreet i slagsmålet.
Men han benekter at han stakk ham med kniven. Det samme gjør Sara.
Hun løper fram til ham da hun ser at han faller sammen.
Hun roper at de må ringe etter ambulanse og prøver å hjelpe ham.
Da får hun en del blod på seg.
Det er forklaringen på at klærne hennes er blodige.
Det bildet hun vil gi, er at hun har prøvd å redde ham,-
og at hun ikke har noen rolle i dette.
Trass i benektelsen hennes etterforsker politiet videre-
om det kan være mulig at Sara har et motiv for drapet.
De ser også nærmere på hvordan hun reagerte da forholdet sluttet.
Sara sier at det var hun som slo opp.
Men hvis vi ser på hva som er skjedd i ukene etter at det ble slutt,-
så forstår man at det er en sjalusi der.
Sara uttrykte at hun ikke kunne leve uten Harout.
Noen opplysninger sa at Sara hadde forfulgt Daniella.
Hun hadde vært utenfor leiligheten hennes og truet Daniella.
Hun har kastet stein på vinduet mitt flere ganger.
Jeg gikk ut på trappa den første gangen det skjedde.
Det var midt på natta, og hun kom fram til meg og sa:
"Jeg dreper deg hvis du ikke holder deg unna Harout."
Men er det tomme trusler, eller har Sara faktisk voldelige tendenser?
I avhør forteller Daniella at den kvelden Harout ble drept,-
hadde det skjedd en tidligere episode.
Daniella hadde vært inne på en nærbutikk i Hagfors.
Der får Sara se Daniella.
Jeg ble angrepet da jeg skulle gå ut derfra.
Hun kaster telefonen min, slenger meg i bakken og drar meg i håret.
Sparker meg.
Hun sier: "Du ligger unna Harout, for faen. Ellers dreper jeg deg."
"Han er kjæresten min. Det er ikke slutt mellom oss."
Spørsmålet er om Saras sinne også var rettet mot Harout.
Før denne hendelsen hadde hun og en kompis vært ute i Hagfors,-
- og da hadde Harout syklet forbi.
Det var etter at det var blitt slutt mellom Harout og Sara.
Da hadde Sara sagt: "Tenk om jeg hadde hatt en kniv nå."
Så hadde hun gjort en gest. Slått den ene knyttneven i håndflata.
Han lo lissom av oss da vi kom.
Hun sa da han hadde syklet forbi:
"Så godt det ville vært om jeg hadde hatt en kniv nå."
"Nei, jeg tuller bare." Vi lo det bort. Det var ingenting.
Nå kommer endelig resultatet fra den rettstekniske undersøkelsen-
av den kniven som politiet antar drepte Harout,-
og som ambulansearbeideren Ulrika fant under ham.
Jeg kan ikke huske så veldig mye om den kniven.
Den lå i slira, som var knept igjen.
Det var blod på den. Og svarte hårstrå på slira.
Det håret kommer fra Sara.
Det blir også funnet hår fra Harouts hånd og flere hårstrå fra Sara.
Sara syns ikke det er rart da hun blir konfrontert med de bevisene.
Hun kommer plutselig med ny informasjon.
Saras forklaring er at da Harout kommer ut,-
så har han gått løs på Sara, slått henne med en del av kniven-
- og dratt henne i håret.
Så blir hun stående på avstand, og plutselig kommer kniven susende.
Hun plukker den opp, legger den i slira og kaster den fra seg.
Hun vil jo ikke at noen skal bli skadet.
Så ser hun Harout komme imot henne, ute på gata, og falle sammen.
Politiet prøver å få fram mer informasjon om kniven-
- som ble funnet under Harout.
Det var Harouts kniv, for noen hadde sett ham ha den.
Kniven blir funnet under Harout, og det syntes vi var rart.
Han hadde flyttet seg etter at han var blitt stukket.
Sara sier at hun tar kniven og kaster den over skulderen,-
så den lander på den andre siden av gata.
Det var et spørsmål hvordan kniven hadde havnet under ham.
Var dette virkelig det våpenet som var blitt brukt?
Obduksjonsrapporten viser at Harouts skade-
- kan stamme fra den kniven.
For stikkskadens dybde og bredde stemmer overens med knivbladet.
For å få videre klarhet i hvor nær de involverte sto Harout-
da han fikk det dødelige knivstikket,-
blir det utført en analyse av klærne for å se på blodspruten.
Analysen viser at Sara har vært mye nærmere-
enn vitnene og hun selv har påstått.
Så nær at hun kan ha utført knivstikket.
Men ut over de få sporene som er kommet fram-
i form av Saras hårstrå og analysen av blodspruten,-
dukker det ikke opp flere tekniske beviser av betydning.
Vi blir kanskje litt frustrert.
Vi vil at det skal peke i en retning, og så gjør det ikke det.
Vi er tilbake til de forskjellige vitneforklaringene-
og det puslespillarbeidet som det betyr.
Motivet fins kanskje mer hos Sara og sjalusien.
Men det var jo flere personer som sa at det var Mattias som gjorde det.
Mattias traff denne kvinnen og skal ha sagt han kuttet Harouts strupe.
Politiet fortsetter med avhørene, selv om det føles håpløst-
og ikke fører etterforskningen videre.
Men nesten et halvt år etter at Harout ble drept,-
begynner noen av vitnene å endre versjonene sine.
Sara vil ha meg til å si at det var Mattias som brukte kniven.
Det vil hun at jeg skal si.
"Ja, det gjør jeg jo selvsagt." Jeg sa jo det.
Men det har jeg aldri tenkt å gjøre. Jeg sa det bare i den situasjonen.
Peter sier, kanskje i siste avhør, da det er kommet nye opplysninger,-
at Sara hadde bedt om hjelp til å lete etter kniven på åstedet.
Hun fortalte meg på stedet at det var hun som hadde gjort det.
Den 19. november 2018 blir det reist siktelse mot Sara og Mattias.
Statsadvokaten mener at de sammen har drept Harout.
For drapsofferet ble først angrepet med baseballtreet og slått i hodet.
Men han ble også knivstukket så alvorlig at han døde av det.
I desember begynner rettssaken i tingretten i Värmland.
Da viser det seg at enda flere av vitnene vil endre forklaring.
Det blir avslørt hvorfor.
Det er jo flere vitner som sier-
at de er blitt påvirket av Saras mor.
Det har vært både telefonsamtaler og sms-kontakt.
Hun prøver å kontrollere hva som blir sagt i avhør-
og hva de skulle si. At Sara ikke gjorde dette.
Et vitne som hadde møtt Mattias da han var på vei hjem-
og hadde hørt Mattias si at han "kuttet strupen hans"...
Det vitnet endrer forklaring og sier at det ikke stemmer.
Vitnet sier at Sara stakk Harout.
Det er umulig å unngå at vitner som endrer forklaring helt,-
taper troverdighet og mister bevisverdien.
Journalisten Simon Strinnholm følger rettssaken på nært hold.
Det statsadvokaten har framført som bevis, er et hårstrå på kniven.
Hårstrået tilhører Sara.
Det hadde de som et slags bevis på at hun skal ha stukket ham.
Jeg syns det er ganske svake beviser.
Ingen har jo sett noen stikke noen.
Hvem stikker kniven i halsen på Harout?
Jeg vet ikke. Jeg ville fortalt det hvis jeg hadde visst det.
Hva er rollen din i det som skjedde på Föskeforsvägen?
Jeg prøvde å redde livet hans. Det er rollen min.
Når det gjelder Sara og kniven, så er det mange som har sett henne-
ha kniven i hånden sin. Men ingen ser selve knivstikket.
Etter en stund, og det tok ikke mange sekunder,-
faller det en kniv på bakken som kommer mot meg.
Jeg ser opp, og da ser jeg at det spruter blod ut av Harouts hals.
Jeg får panikk, tar opp kniven og legger den i slira.
Jeg rygger litt og hiver den, men jeg vet ikke hvor langt.
Så får jeg panikk og roper etter hjelp.
Jeg ropte flere ganger på mamma. At hun måtte ringe etter ambulanse.
Dere må komme nå for han blør i halsen!
Han dør ikke! Hvor blør han? Hvor blør han?!
Tingrettens dom kommer et drøyt halvår etter Harouts død.
Ja visst, ja. Den andre januar 2019. "To siktede frikjent for knivdrap."
Det var jo litt som ventet.
De ble jo begge to dømt til fengsel i tingretten.
Kroppsskade med dødsfølge. Men drap "slapp de unna med".
Tingrettens dom blir anket av begge partene.
Aktoratet ønsker å få den ene av dem dømt for drapet,-
mens forsvaret vil få frikjent Sara for enhver rolle i saken.
Det er i stor grad de samme bevisene som i tingretten.
Framfor alt går forsvaret videre med en pensjonert politimann.
Han skal være et slags ekspertvitne.
Sonny Björk er det ekspertvitnet forsvaret kaller inn.
Han har vært politimann i 47 år og jobbet med flere kjente saker.
Det var politidrapene i Malexander, "lasermannen" og noen andre ting.
Jeg var kriminalteknisk ansvarlig i Palme-gruppen fra 1988-2012.
Forsvaret vil at Sonny Björk skal se på de tekniske bevisene-
- for å se om han reagerer på noe.
Her syntes jeg at det var ting som ikke stemte.
Hvis vi ser på Sara Franssons klær og den blodspruten som er der,-
- så kan man si at denne spruten her-
i hovedsak er lavt nede. Sprut på skoene.
Det tyder på at hun har vært i nærheten av ham,-
men ikke så nær at hun har fått sprut på seg fra selve skaden.
I motsetning til den andre, som har store mengder blod-
på trøya, og det har stort sett flommet ut.
Blodspruten gjør henne til den minst sannsynlige gjerningsmannen.
Sonny ser også nærmere på den tekniske undersøkelsen-
- av det mistenkte drapsvåpenet.
Hvis man ser på obduksjonsprotokollen,-
er det flere rare ting ved kniven, sett i forhold til skadene på liket.
Bredden på stikkskaden er for liten. Den er på 28 mm.
Knivbladet er 35 mm.
Man kan jo få en bredere stikkskade enn bredden på knivbladet.
Men man kan jo ikke få en smalere stikkskade enn bladet.
Jeg tror ikke at det var denne kniven han ble stukket med, men en annen.
Det er ikke bare Sonny som tviler på at kniven som lå under Harout,-
- var den kniven han ble drept med.
Hun ba meg om å lete etter kniven. Det gjorde hun.
Noen kompiser av henne hjalp også til med å lete.
Jeg sa at det lå en kniv ved siden av Harout.
"Det er ikke den," sa hun.
Da virker det umulig at det var kniven fra bakken. Den var Harouts.
Det der var ikke Saras kniv.
Det er mange som har lett etter denne kniven.
Noen må ha funnet den. Det er jeg helt sikker på.
Ut fra de tekniske bevisene kan man ikke si-
at det er hun som har stukket offeret med denne kniven.
Det han sier, ble jo plukket i stykker av aktoratets rettslege.
Aktoratet mener at deres analyse av blodspruten-
viser at Sara var nær Harout da han ble knivstukket.
Stikk i strid med det forsvaret sier.
Aktoratets rettslege oppgir-
at knivskaden, selve inngangshullet, kan trekke seg sammen etterpå.
Og det forklarer fullt ut at såret er mindre enn kniven.
Den 31. mai 2019 faller dommen. Lagmannsretten i Vest-Sverige-
velger å snu opp ned på tingrettens dom.
Mattias blir dømt til 1,5 års fengsel for grovt kroppsskade.
Sara Fransson blir dømt, selv om hun nekter, til 12 års fengsel-
- for drapet på Harout.
Jeg var ikke sikker på at hun ville bli dømt.
Iallfall ikke for drap. Det er de samme bevisene som i tingretten.
Men det gjøres en annen vurdering. Det konstateres-
- at det stikket hun da gir ham,-
er gjort med så stor kraft og på et sånt sted-
at hun må ha forstått at det kunne føre til døden.
Jeg syns det ble en for kort straff.
12 år ikke noe for et menneskeliv. Da er de ute igjen etter åtte.
Han er en vanlig fyr som mistet livet i et sjalusidrama.
Det er for jævlig.
Tankene mine om saken er egentlig-
hvor vanskelig det kan være når man har så mange vitner,-
men det ikke er noen som ser det som er avgjørende.
Og hvor mye jobb som må til. Hvilket puslespill av et politiarbeid det er.
Tekst: Tor Hundstad Iyuno-SDI Group