Psykologi Helena Bering katosi keskellä päivää 18. elokuuta-
pysäköintialueelta Tukholman keskustassa.
Keskiviikkoiltana hieman ennen puolta yötä Helenan puoliso-
soitti poliisille ja teki katoamisilmoituksen.
Puoliso huolestui, kun Helena ei tullut illalla kotiin.
Helenan oli tarkoitus palata kotiin kello 17- 18.
Ajan kuluessa puoliso huolestui yhä enemmän.
Hän yritti soittaa Helenalle, mutta puhelut menivät vastaajaan.
Myöhään illalla 18. elokuuta 2004 Tukholman poliisi sai ilmoituksen-
että 56-vuotiaan Helena Beringin epäiltiin kadonneen.
Emme tiedä, minne hän on mennyt. Se on nyt fakta.
Koetamme etsiä tietoa kaikin mahdollisin tavoin-
- saadaksemme selvyyttä asiaan.
Jo samana yönä, kun ilmoitus tuli-
poliisi ryhtyi toimenpiteisiin Helenan löytämiseksi.
Menimme hänen työpaikalleen ja etsimme hänen autoaan.
Otimme yhteyttä hinausfirmoihin-
selvittääksemme, oliko auto hinattu jonnekin.
Puolisolta saatiin lupa tehdä ilmoitus liikennelaitokselle-
taksikeskukseen ja joihinkin muihin tahoihin-
joille annettiin kadonneen tuntomerkit.
Otimme tietenkin yhteyttä myös sairaaloihin.
Mikään näistä toimenpiteistä ei tuottanut tulosta.
Pelkäsimme tietenkin jo heti alkuun-
- että oli tapahtunut jokin rikos.
Helenasta tekemämme kartoituksen perusteella-
mikään ei viitannut siihen, että hän olisi kadonnut vapaaehtoisesti-
tai vaikka lähtenyt rakastajan matkaan.
Vaistoni sanoi alusta alkaen, että kyseessä oli rikos.
Halusimme löytää Helenan, kun hän olisi vielä hengissä.
- Mitä uskot tapahtuneen? - Uskon, että hänet on...
Joku tai jotkut ovat siepanneet hänet.
Tällaisissa tapauksissa täytyy ottaa huomioon myös se-
että kyse voi olla sieppauksesta kiristämistarkoituksessa.
Siepatun omaisilta saatetaan kiristää rahaa.
On tärkeää pitää sekin mielessä.
Niissä tapauksissa tekijä esittää yleensä vaatimuksen-
- ettei poliisiin saa ottaa yhteyttä.
Helena Bering oli viiden lapsen äiti.
Hän asui Täbyssä omakotitalossa puolisonsa kanssa.
Poliisia kiinnosti Helenassa heti se-
että tämä oli toiminut koko työuransa ajan psykologina.
Voisiko katoamiseen löytyä selitys hänen asiakkaistaan-
tai muista ammatin kautta tutuksi tulleista henkilöistä?
Hän oli hyvin tunnettu psykologipiireissä.
Häntä pidettiin erittäin taitavana ja osaavana ihmisenä.
Katoamisen aikoihin hän työskenteli koulupsykologina kahdessa koulussa.
Hän oli työskennellyt myös rikosseuraamuslaitokselle.
Hänellä oli myös oma yksityis- vastaanotto Kommendörsgatanilla.
Hän välitti ihmisistä. Hän omistautui vangeille-
ja oli tehnyt yhteistyötä vankeinhoidon kanssa.
Psykologina toimimisen lisäksi hän oli ottanut jonkun asumaan luokseen-
ihan vain auttaakseen tätä. Hänellä oli suuri sydän.
Kun ilmoitus tuli, meillä ei ollut mitään lähtökohtaa.
Nainen oli kadonnut, hänellä oli tietynlainen auto-
- ja hänen puhelimensa ei toiminut.
Siinä tilanteessa oli tärkeää saada mahdollisimman paljon tietoa-
Helenasta, hänen perheestään ja siitä, mitä he arvelisivat-
- mahdollisesti tapahtuneen.
Se tuntuu ihan epätodellisesta.
Tuntuu kuin hän olisi yhä talossa.
On todella vaikea ymmärtää, että hän onkin poissa.
- Oliko häntä uhkailtu aiemmin? - Ei.
Eteenpäin päästäkseen poliisi kartoitti-
Helenan liikkeet katoamispäivänä.
Kotoa lähtiessään hän oli sanonut palaavansa kello 18:n maissa.
Hän lähti aamulla eräälle koululle, jossa hän toimi psykologina.
Kello 13 hänellä oli tapaaminen potilaan kanssa vastaanotolla.
Potilaan mukaan Helena oli tullut paikalle-
- pari minuuttia kello 13:n jälkeen.
Tapaaminen päättyi kello 14.
Kyseinen potilas oli tietääksemme viimeinen henkilö-
- joka näki Helena Beringin.
Hänen hammastaan särki ja hän oli saanut ajan hammaslääkärille-
Näsbyparkenissa keskiviikoksi kello 14.30.
Hän ei missään nimessä halunnut jättää sitä väliin.
Kun Helenan puhelimen vastaajaan päästiin käsiksi-
kävi ilmi, että hammaslääkäri oli soittanut, että oliko hän tulossa.
Siitä saimme myös jonkinlaisen aikatiedon.
Tietojen perusteella aikaikkunaksi muodostui kello 14.00- 14.30-
jonka aikana Helena Beringille oli tapahtunut jotain.
Hän oli työskennellyt useammassakin vankilassa-
joissa oli kovan luokan rikollisia. Voisiko se liittyä asiaan?
Voisiko joku entinen asiakas kantaa kaunaa Helenalle?
Mutta sillä alalla tehdystä työstä huolimatta-
emme löytäneet mitään syytä katoamiseen.
Hänen roolinaan oli auttaa vankeja eri tavoin.
Emme löytäneet mitään, mikä selittäisi katoamisen.
Vaikea kysymys, mutta olisiko hän voinut kadota vapaaehtoisesti?
En usko.
Mikä sotii sitä vastaan?
Koko hänen persoonansa, velvollisuudentuntonsa... kaikki.
Siinä vaiheessa meillä ei ollut mitään johtolankoja.
Yritimme vain kerätä mahdollisimman paljon tietoa-
löytääksemme jotain, mikä auttaisi meitä eteenpäin.
Olimme koko ajan vain toivoneet voivamme pelastaa Helenan hengen.
Tutkimme erilaisia uhkakuvia-
mutta emme löytäneet mitään konkreettista.
- Tapaus on todella mystinen. - Tämä on epätavallinen katoaminen.
Yleensä ne ovat paljon yksinkertaisempia.
Tämä todellakin vaikuttaa poikkeukselliselta tapaukselta.
Yleensä kun joku katoaa, mitään ei ole varsinaisesti sattunut.
Kun hänen kaltaisensa nainen katoaa, kyse on useimmiten siitä-
että puoliso tai entinen puoliso on tehnyt jotain.
Mutta tässä tapauksessa ei vaikuta olevan kyse siitä.
Helenan katoamisesta ei löytynyt mitään johtolankoja.
Tutkinta ei edennyt.
Mutta sitten tapahtui jotain, mikä antoi poliisille lähtökohdan.
Heti kun aloimme tutkia tapausta-
perhe kääntyi iltapäivälehtien puoleen.
Lauantaina iltapäivälehdissä oli isoja juttuja-
- Helenan katoamisesta.
Niissä oli hänen kuvansa ja auton rekisterinumero.
Jo samana iltana, kun yksi juttu julkaistiin-
poliisi sai puhelun eräältä lehden lukijalta.
Eräs henkilö, joka oli ohittanut pysäköintialueen-
- Nynäshamnin lauttaterminaalissa-
oli nähnyt auton, jonka rekisterikilvissä oli kirjaimet RBB.
Hänellä oli työkaveri, jota sanottiin RBB:ksi.
Siksi hän kiinnitti huomiota asiaan, ja kun hän sitten luki lehden-
ja sai tietää Helenan katoamisesta ja luki kuvauksen tämän autosta-
hän muisti rekisteritunnuksen RBB ja soitti poliisille.
Kolmen päivän jälkeen Helenan auto löytyi lukittuna-
tältä pysäköintialueelta Nynäshamnin satamasta.
Olemme nyt Kaptensgatanilla Nynäshamnissa terminaalin vieressä.
Täältä lähtee laivoja Latvian Ventspilsiin-
Puolen Gdanskiin, Gotlannin Visbyhyn ja niin edelleen.
Helena Beringin auto löytyi siis täältä vähän vinoon pysäköitynä.
Lääninrikospoliisin tekniset tutkijat tulivat paikalle.
He tutkivat autoa valolla ja näkivät, ettei sisällä ollut ketään.
He totesivat, että auto oli lukittu avaimella.
Aluetta tutkittiin poliisikoiran avulla-
jotta olisi löydetty mahdollisia autolta lähteneitä jälkiä-
jotka olisivat olleet joko Helena Beringin tai tekijän.
Etsimme auton avaimia tai jotain sellaista, mutta mitään ei löytynyt.
Kun auto oli tutkittu täällä-
se hinattiin poliisitalolle lisätutkimuksia varten.
Autosta löytyi ratin vierestä verijälkiä.
Tarkemman analyysin perusteella veri oli peräisin Helena Beringistä.
Ymmärsimme, että kadonnut oli joutunut väkivallan uhriksi.
Lisäksi saatoimme todeta, että auton soitin oli viety.
Ruotsalainen autovaras ei ole niin tyhmä, että veisi halvan soittimen-
jos hänet voitaisiin yhdistää sen kautta väkivaltarikokseen.
Vaikutti siltä, että motiivina oli soittimen myyminen-
- tekijän omassa kotimaassa.
Myös kuljettajan istuimen asentoa tarkasteltiin.
Kävi ilmi, että istuin oli ääriasennossa takana.
Helena oli suhteellinen lyhyt nainen.
Hän ei olisi pystynyt ajamaan autoa istuimen ollessa siinä asennossa.
Joku muu siis oli pysäköinyt auton Nynäshamniin.
Autossa oli pysäköintilipuke Tukholman Östermalmilta-
ja siihen merkitty aika vastasi katoamisajankohtaa.
Tuossa on automaatti, josta Helena osti pysäköintilipukkeen-
ollessaan menossa tapaamaan asiakastaan Kommendörsgatanille.
Pysäköinti päättyi kello 13.58.
Tukholman ja Nynäshamnin välillä oli ehkä tapahtunut jotain.
Pelkäsimme, että ojasta tai metsästä saattaisi löytyä ruumis.
Käytimme poliisihelikopteria haravoidaksemme aluetta-
ja katsellaksemme ojanpenkkoja mahdollisen ruumiin varalta.
Moottoripyöräpoliisi ja koirapartio haravoivat metsäaluetta-
Nynäshamniin johtavan tien varressa.
Etsintöjen rajaamiseksi oli tärkeää-
että auton pysäköintiajankohta satamaan saataisiin vahvistettua.
Kun auto löydettiin, tuulilasissa oli pysäköintivirhemaksu.
Se oli määrätty kello 16.00 katoamista seuranneena päivänä.
Se kutisti aikaikkunaa auton saapumisen suhteen.
Yksi ensimmäisistä toimenpiteistä oli koputella oviin sillä alueella.
Sitä kautta saimme selville-
että auto oli tullut paikalle keskiviikkoiltana.
Eli Helena Beringin katoamis- päivänä ehkä kello 18:n jälkeen.
Kun löysimme auton satamasta, ensimmäinen ajatus oli-
että tekijä oli ulkomaalainen ja poistunut maasta laivalla.
Yksi vaihtoehto oli se, että tekijä saattoi asua Nynäshamnissa.
Hän saattoi olla vaikka narkomaani.
Poliisi kartoitti mahdolliset tekijät kyseiseltä alueelta.
Lisäksi käytiin lauttaterminaalissa-
josta pyydettiin tiedot laivaliikenteestä ja matkustajista.
Mutta se oli pikkutarkkaa ja aikaa vievää työtä.
Sitten yhtäkkiä poliisille tuli vihje.
Se oli tieto, jota tutkijat olivat kaikkein eniten pelänneet.
29. elokuuta sain puhelun Uppsalan poliisilta.
Eräs sienestäjä oli ollut useita tunteja etsimässä sieniä.
Palatessaan autolleen hän oli havainnut ruumiin.
Hän meni katsomaan lähempää.
Hän näki menehtyneen ihmisen ja otti yhteyttä poliisiin.
Minä lähdin Bålstaan.
Tekniset tutkijat ja koirat ovat tutkineet metsää tien 263 varressa.
Poliisi vaikenee mahdollisista löydöistä.
Totesimme, että ojassa ollut ruumis oli Helena Bering.
Hän makasi selällään toinen jalka koukussa.
Hänellä oli vammoja, veitseniskuja rinnassa.
Oikeuslääkäri tuli paikalle, ja ruumis käännettiin ympäri.
Silloin huomattiin, että myös selkään oli lyöty veitsellä.
Oli aivan selvää, että hänet oli murhattu.
Helenan ruumis löytyi aivan Bålstan liepeiltä.
Paikan sijainti Tukholman pohjoispuolella-
- vei tutkinnan aivan uuteen suuntaan.
Poliisi odottaa ruumiinavauksen tuloksia-
saadakseen tiedon siitä, milloin ruumis on päätynyt paikalle-
ja oliko itse murha tapahtunut siellä.
Helena Beringin ruumis oli noin 200 metrin päässä tiestä 263.
Pysäköintipaikan viereen ja metsään-
oli heitetty paljon kaikenlaista roskaa.
Hieman kauempana oli pornomaja.
Siellä oli hieman tiheämpää kuusikkoa.
Siellä oli paljon muovitettuja pornokuvia.
Meidän täytyi ottaa sekin huomioon.
Liittyikö se jotenkin murhaan?
Kaikki pornokuvat tietenkin takavarikoitiin.
Apuun pyydettiin profilointiryhmä-
jonka tehtävänä oli selvittää, liittyikö pornokätkö murhaan.
He tulivat siihen johtopäätökseen-
ettei se liittynyt suoranaisesti Helena Beringin murhaan.
Kun olimme paikalla, kuulimme helikopterin äänen.
Kävi ilmi, että media oli erittäin kiinnostunut asiasta-
ja rikospaikkaa tarkkailtiin ilmasta käsin.
Myös Beringin puolison asunnon ulkopuolella pidettiin vahtia-
heti sen jälkeen, kun olimme vieneet suru-uutisen.
Yksi kaikkein härskeimmistä jutuista oli yhdessä iltapäivälehdessä.
Sen otsikkona oli-
että Helena oli joutunut rituaalimurhan uhriksi.
Paikalle oli viety luita ristiksi.
Perheen viemät hautakynttilät oli otettu paikalta-
- josta Helena Bering löydettiin.
Hautakynttilät oli aseteltu ympyrään luuristin ympärille-
ja siitä oli sitten otettu kuva täysin järjettömään lehtijuttuun.
Se satutti perhettä valtavasti.
Kun tutkii tapausta, joka saa paljon mediahuomiota-
siitä seuraa usein paljon vihjeitä ja kaikenlaista spekulointia-
josta voi olla jopa haittaa poliisin työn kannalta.
Emme voi vain sivuuttaa meille tulevia tietoja-
vaan ne on vähintäänkin luettava läpi ja analysoitava-
ennen kuin ne voidaan siirtää sivuun.
On epäselvää, milloin ja missä Helena Bering pääsi hengestään.
Poliisi kartoittaa katoamisen jälkeisiä tapahtumia.
Poliisi toivoo yhteydenottoja henkilöiltä-
jotka ovat mahdollisesti nähneet jotain ruumiin löytöpaikan lähellä.
Oikeuslääkäri ei pystynyt sanomaan heti suoralta kädeltä-
- milloin Bering oli surmattu.
Ruumiinavauksessa käytettiin apuna entomologia.
Entomologi tutkii hyönteisiä ja niiden toukkia.
Tällaisissa tapauksissa täytyy analysoida-
ja arvioida rikospaikalta kerättyä hyönteismateriaalia.
Murhan kohdalla kyse on lähes aina hyönteisten toukista.
Toukkien ikä määritetään.
Jos toukka on tietyn ikäinen, voidaan olettaa-
että henkilö on ollut kuolleena tietyn aikaa.
Jos toukat ovat viikon ikäisiä, vainaja on kuollut viikko sitten.
Hyönteiset ovat riippuvaisia ympäristön lämpötilasta.
Ruumiissa tarjolla on ravintoa käytännössä rajattomasti.
Kun lämpötila ja toukan koko ovat tiedossa, voidaan laskea-
miten kauan toukalta on mennyt kasvaa sen kokoiseksi.
Raatokärpäsen toukka on se, jota kutsutaan usein ruumismadoksi.
Tulimme siihen tulokseen, että oli kulunut noin 11 päivää-
ruumiin löytymisen ja kärpäsen munimisen välillä.
Uhri oli siis menehtynyt katoamis- päivänä tai seuraavana päivänä.
Poliisi keskitti huomionsa jälleen Nynäshamnin satamaan-
minne Helenan auto oli pysäköity jo katoamispäivänä.
Laivaliikenteen ja matkustajalistojen tutkiminen alkoi tuottaa tulosta.
Liettuaan lähtenyt M/S Fellow kiinnitti poliisin huomion.
Kyseisen aluksen kyydissä matkusti eniten rekkakuskeja.
Varsinaista henkilöliikennettä oli vain hyvin vähän.
Vain neljä henkilöä oli varannut lipun laivaan-
melko lyhyen ajan sisällä ennen lähtöä.
Osa puhuttamistamme matkustajista oli kiinnittänyt huomiota-
M/S Fellow'lla matkustaneisiin mieheen ja naiseen.
Kaksikko oli matkustanut yhdessä mutta ei vaikuttanut kuuluvan yhteen.
He olivat käyttäytyneet hieman poikkeavasti.
Heissä oli ollut jotain häiritsevää.
Mies oli ollut melkein kaksi kertaa naisen ikäinen.
Kaksikko asui Kaunasissa.
Kaunas on Liettuan toiseksi suurin kaupunki.
Poliisi alkoi suunnata toimenpiteitään itään päin.
Tällaisissa vakavissa rikoksissa on aina mielenkiintoista-
- tutkia puhelinliikennettä.
Jo tuohon aikaan lähes kaikilla oli matkapuhelin.
Kun Helenan puhelinta tutkittiin, sitä oli käytetty-
tiettyyn ajankohtaan asti, kunnes käyttö oli yhtäkkiä päättynyt-
- jossain Tukholman luoteispuolella.
Se saattoi kuitenkin olla yhä käytössä jossain muualla.
Pyysin kansainvälistä apua saadakseni tietoja-
baltialaisilta operaattoreilta, joiden verkossa puhelin saattoi olla.
Muutama päivä ruumiin löytymisen jälkeen se tuottikin tulosta-
- ja sain apua Liettuasta.
Sieltä kerrottiin, että uhrin puhelin oli yhdistynyt tukiasemaan-
- eräässä liettualaisessa kaupungissa.
Se vain lisäsi mielenkiintoamme Liettuaa kohtaan.
Kun poliisille selvisi, kuka puhelinta oli käyttänyt-
tutkinta ja yhteistyö Liettuan poliisin kanssa-
päätyi lievästi sanottuna mutkikkaaseen tilanteeseen.
Saimme tietää, että puhelinta oli käytetty Kaunasin kaupungissa.
Otimme tietenkin yhteyttä Liettuan poliisiin-
ja pyysimme selvittämään, kuka puhelinta oli käyttänyt.
Yllätykseksemme kävi ilmi-
että Helenan puhelimeen SIM-kortin rekisteröinyt henkilö-
oli yksi Kaunasin kaupungin poliisipäälliköistä.
Se oli sekä yllättävää että huolestuttavaa.
Meidän oli edettävä hyvin varovasti-
jotta poliisipäällikkö ei saisi vihiä asiasta-
- ja hankkiutuisi eroon puhelimesta.
Ymmärsimme, että se oli todella polttava johtolanka.
Henkilö käytti Ruotsissa murhatun henkilön puhelinta.
Päätimme pyytää apua syyttäjä Ronnie Jacobssonilta-
ja pyysimme lupaa lähteä Liettuaan-
ja tehdä siellä toimenpiteitä paikallisten viranomaisten kanssa.
Tiedossa oli, että liittymä kuului poliisipäällikölle.
Mutta sitten kävi ilmi, ettei puhelin ollut hänen käytössään.
Puhelinta käytti joku nainen.
Saimme sen tiedon paikalliselta poliisilta ja syyttäjältä.
Sovimme heidän kanssaan-
että yrittäisimme saada kyseisen henkilön kiinni.
Ruotsin ja Liettuan poliisin oli toimittava nopeasti.
Seuraavana päivänä poliisipäällikkö ja tämän vaimo pidätettiin.
Naisella oli hallussaan puhelin.
Viisinumeroisen IMEI-koodin perusteella-
saatoimme todeta, että kyseessä oli Helena Beringin puhelin.
Naista kuulusteltiin ensin. Hän kertoi saaneensa puhelimen-
- vähän aikaa sitten mieheltään.
Hän ei tiennyt, mistä mies oli puhelimen saanut.
Poliisipäällikköä alettiin puhuttaa toiveena saada selville-
miten Helenan puhelin oli päätynyt hänelle.
Poliisipäällikkö oli todella järkyttynyt-
pahoillaan ja aivan epätoivoinen tilanteen takia.
Poliisipäällikkö kertoi olleensa vapaalla muutamaa päivää aiemmin.
Hän oli käynyt kioskilla ostamassa olutta.
Hän tunsi kioskilla töissä olleen naisen.
Hänet oli päästetty sisälle kioskiin juomaan oluensa siellä.
Hetken kuluttua myyjä oli päästänyt sisälle jonkun toisenkin miehen.
Poliisipäällikkö ja mies olivat ryhtyneet juttusille.
Mies oli kertonut käyneensä ulkomailla-
- ja tuoneensa sieltä puhelimen.
Hän kysyi, halusiko poliisipäällikkö ostaa puhelimen häneltä.
Poliisipäällikkö myönsi ostaneensa puhelimen mieheltä kioskissa-
- ja antaneensa sen vaimolleen.
Kioskin omistaja vahvisti poliisipäällikön kertomuksen.
Lisäksi hän kertoi toisenkin, erittäin ratkaisevan tiedon.
Hän tunsi puhelimen myyneen miehen ja tiesi tämän nimen.
Miehen nimi oli Vidmantas Varkalis. Sama nimi esiintyi-
M/S Fellow'n matkustajalistassa elokuun 18. päivän lähdöllä.
Helenan murhaajan takaa-ajo jatkui Ruotsin rajojen ulkopuolella.
Se toi mukanaan tiettyjä haasteita.
Ruotsin poliisi oli täysin riippuvainen-
liettulaisten kollegoidensa avusta voidakseen toimia maassa.
Asiaa vaikeutti myös kielimuuri-
sillä monet liettualaiset poliisit eivät puhuneet englantia.
Pidimme yhteyttä yhteen poliisiin.
Hän ei osannut englantia.
Kun soitimme hänelle pyytääksemme apua jossakin asiassa-
hän vastasi aina: "Ten minutes."
Soitimme uudelleen 10 minuutin kuluttua, jolloin hänellä oli tulkki.
Hänellä oli meille kovin hankalasti lausuttava nimi.
Kutsuimme häntä "Mr. Ten Minutesiksi".
Hän auttoi meitä koko ajan ja teki kaiken pyytämämme-
esimerkillisellä tavalla. Erittäin hyvä poliisi.
"Mr. Ten Minutesin" avulla epäillyn tutkiminen jatkui.
Poliisipäällikölle puhelimen myynyt mies-
Vidmantas Varkalis, työskenteli taksikuskina Kaunasissa.
Hän oli 37-vuotias.
Halusimme tietenkin tavoittaa hänet.
"Mr. Ten Minutes" otti sen asiakseen-
ja haki taksifirman pomon puheillemme.
Poliisi sopi taksifirman pomon kanssa-
että Vidmantas määrättäisiin ajamaan kirkolle-
missä Liettuan ja Ruotsin poliisi odottaisivat häntä.
Vidmantasin autoa kutsuttiin, mutta hän ei vastannut radioon.
Se toistui useammankin kerran.
Aloimme jo pelätä, että hän oli saanut tietää-
että me olimme siellä, ja häipynyt jonnekin.
Vidmantas ei tullut kirkolle, mutta pian poliisi sai uuden tilaisuuden.
Taksifirman pomo kertoi, että illalla kello 21-
taksifirman autoilla oli tehtävänä viedä kotiin henkilökuntaa-
eräästä siihen aikaan sulkeutuvasta tavaratalosta.
Oli hyvin mahdollista, että Vidmantas ilmestyisi keikalle.
Menimme paikalle minibussilla.
"Mr. Ten Minutes" latasi aseensa ja tarkisti käsiraudat.
Sitten hän, minä ja yksi toinen kollega juoksimme ulos-
ja painoimme Vidmantasin tämän auton konepellille-
- ja panimme hänet rautoihin.
Hänen kollegansa luulivat, että ryöstimme hänet.
He ryntäsivät paikalle, ja tilanne oli melko sekava.
Mutta kun työnsimme käden takin sisään ja huusimme-
he perääntyivät, ja sitten taksipomo huusi, että olimme poliiseja.
Tilanne rauhoittui, eikä Vidmantas tehnyt vastarintaa.
Saimme pidätettyä hänet.
Meidän piti tavata seuraavana päivänä kello 9.
"Mr. Ten Minutes" ja syyttäjä olivat myöhässä tapaamisesta.
Kun he lopulta tulivat paikalle, he kertoivat käyneensä vankilassa.
Vidmantas oli tunnustanut tappaneensa Helena Beringin.
Mutta toimiko Vidmantas yksin?
Vai oliko Helena Beringin murhaan sekaantunut joku muukin?
Kun olimme saaneet selville, että tekijä oli oletettavasti Vidmantas-
kävimme vielä elokuun 18. päivän matkustajalistat läpi.
Vidmantas oli matkustanut yhdessä erään naisen kanssa.
Tiesimme naisen olevan 20-vuotias.
Hän opiskeli sosiaalipedagogiikkaa Kaunasin yliopistossa.
Poliisi pidätti myös naisen-
epäiltynä osallisuudesta Helena Beringin murhaan.
Hän oli iloinen ja pirtsakka parikymppinen tyttö.
Hän osasi englantia.
Oli hyvin vaikea kuvitella hänen sekaantuneen asiaan.
Mutta hän oli.
Siinä vaiheessa hän kertoi käyneensä Ruotsissa-
- yhdessä Vidmantasin kanssa.
Hän niin sanotusti sysäsi syyllisyyden-
mahdollisimman suurelta osin Vidmantasin harteille.
1. marraskuuta 2004 Vidmantas ja nainen luovutettiin Ruotsiin.
Kummankin kuulustelemista jatkettiin.
Sen toivottiin selvittävän, mitä katoamispäivänä tapahtui.
Vidmantas kertoi, että hänen vaikea taloudellinen tilanteensa-
- oli saanut hänet lähtemään Ruotsiin.
Olin kuullut, että Ruotsissa voisi tienata hyvin.
Ajattelin, että ehkä kannattaisi lähteä kokeilemaan.
Mutta he eivät onnistuneet saamaan paljonkaan rahaa kasaan.
Kun heidän piti palata kotiin, he tajusivat rahojen loppuneen.
Naisella ja Vidmantasilla oli suunnitelmana-
ryöstää joltain sopivalta uhrilta rahaa ja toivottavasti myös auto.
Heillä ei ollut tarpeeksi rahaa edes laivalippuihin-
- kotimatkalle Ventspilsiin.
Kiertelimme jonkin aikaa kaupungilla. En edes tiedä, minne päädyimme.
Kumppanini osoitti naista ja sanoi: "Hän näyttää helposti pelästyvältä."
Kun Helena pysäköi autonsa tänne-
- kaksikko valitsi hänet uhriksi.
Hänellä oli iso auto, joten he saisivat tavaransakin mukaan-
- laivalle ajaessaan.
Rekonstruktiossa 38-vuotias näytti-
miten hänen tyttöystävänsä, jota tässä esittää poliisi-
pysäytti Helena Beringin kysyäkseen muka ajo-ohjeita.
Samaan aikaan mies kiersi auton ja hyppäsi kyytiin veitsen kanssa.
Mitä he saivat saaliiksi?
Matkapuhelimen ja noin 1500 kruunua.
He pakottivat Helenan ajamaan vahingossa väärään suuntaan-
ja päätyivät tielle E18 pohjoiseen päin.
Lopulta he saapuivat Bålstan lähelle tielle 263, ja auto pysäytettiin.
Helena Bering vietiin metsään.
Tiedot siitä, kuka meni kenenkin kanssa, vaihtelivat.
Vidmantasin alkuperäisen kertomuksen mukaan-
hän itse meni metsään Helenan kanssa.
Hän oli kuullut äänen, joka sanoi: "Tee loppu hänestä."
Hän ei tiennyt, oliko se pään sisäinen ääni vai naisystävän ääni.
Hän sai päähänsä, että Helen Bering yritti paeta.
Hän löi tätä veitsellä selkään. Sitten hänen päässään musteni.
Naisen kertoma versio oli toisenlainen-
ja hänen oman roolinsa oli siinä tietenkin paljon pienempi.
Hän syytti kaikesta Vidmantasia.
Vidmantas ja nainen ajoivat takaisin Tukholmaan.
Vidmantas ojensi veitsen naiselle, joka heitti sen ulos auton ikkunasta.
He hakivat tavaransa keskusasemalta-
ja jatkoivat matkaa kohti Nynäshamnia.
Kun oli aika nostaa syytteitä, minusta tuntui-
että todisteet kumpaakin vastaan olivat vakuuttavia.
Mietimme lähinnä sitä, että mikä naisen rooli oli ollut.
Välillä tuntui siltä-
että Vidmantas halusi suojella naista murhasyytteeltä.
Mutta se oli pelkkä tunne, joka ei riittänyt syytteeseen.
Siten Vidmantasia syytettiin murhasta ja sieppauksesta-
- ja naista vain sieppauksesta.
15. joulukuuta 2004 alkoi oikeudenkäynti-
Vidmantasia ja naista vastaan Tukholman käräjäoikeudessa.
Paikalla olivat tietenkin myös uhrin puoliso-
- ja parin lapset.
Vidmantas osoitti jonkinlaista katumusta ja häpeää teostaan.
Nainen sen sijaan vaikutti melko välinpitämättömältä.
Hän kuunteli mutta ei osoittanut oikeastaan mitään tunteita.
Sen sijaan tulkilla meni tunteisiin.
Kun tapahtuneen yksityiskohdat-
ja perheen kokema menetys otettiin esiin-
tulkki romahti täysin ja hänen tilalleen jouduttiin ottamaan uusi.
Oikeudenkäynti herätti niin vahvoja tunteita.
Vidmantas itki vuolaasti ja pyysi anteeksi sitä mitä oli tehnyt.
Nainen vain istui pää pystyssä tekohymy kasvoillaan.
Hän sanoi: "Jos se tekee teidät onnelliseksi, voin mennä vankilaan."
Ne olivat hänet viimeiset sanansa.
Vidmantas Varkalis tuomittiin elinkautiseen vankeuteen murhasta.
Nainen tuomittiin neljäksi vuodeksi vankeuteen vapaudenriistosta-
- ja törkeästä ryöstöstä.
Tuomiosta valitettiin hovioikeuteen, mutta se vahvisti aiemman tuomion-
lisäten vain vahingonkorvausten määrää.
Tutkinta sai hyvän päätöksen. Tekijät jäivät kiinni.
Lähtökohtamme olivat erittäin vaikeat.
Niin kuin yleensäkin, tekijän tekemät virheet-
auttoivat meitä selvittämään rikoksen.
Yksikään murha ei ole järkevä.
Mutta ihmisen tappaminen auton takia-
- on jo todella järjetöntä.
Se iski kaikkein kovimmin jutun ja oikeudenkäynnin aikana.
Kun nainen vapautui vankilasta-
- Vidmantas astui esiin mediassa.
Hän syytti teosta naista.
Hän sanoi ryhtyneensä siihen naisen takia.
Halusin pelastaa hänet, suojella häntä.
Olin itse vakuuttunut siitä-
että varsinaisen murhan teki Vidmantas.
Mutta nainen oli kyllä mukana siinä.
Olen aivan varma siitä.
Omalla kohdallani on niin-
ettei mikään tutkimani murha unohdu koskaan täysin.
Mutta tämä tapaus on todella jäänyt muistiini.
Suomennos: Saara Närhi Iyuno-SDI Group