Psykolog Helena Bering forsvant midt på dagen den 18. august-
fra en parkeringsplass i sentrale Stockholm.
Det var Helenas ektefelle som rett før midnatt på onsdag-
ringte til politiet og meldte henne savnet.
Ektemannen ble urolig om kvelden da hun ikke kom hjem.
Hun forlot hjemmet ved åttetiden og skulle være hjemme 17.00-18.00.
Han ble mer og mer bekymret jo lenger tiden gikk.
Han prøvde å ringe hennes mobil, men kom bare til telefonsvareren.
Den 18. august 2004 får politiet i Stockholm inn en anmeldelse-
om at 56-årige Helena Bering mistenkes å være forsvunnet.
Vi vet ikke hvor kvinnen har tatt veien. Det er fakta.
Vi leter etter informasjon på alle mulige ulike måter-
- for å skape klarhet i dette.
Allerede samme natt meldingen kommer inn-
treffer politiet flere tiltak for å finne Helena.
Vi dro til hennes arbeidsplasser og kikket etter bilen.
Man tok kontakt med bergingsfirmaer-
for å se om de hadde berget bilen hennes.
Man fikk tillatelse av ektemannen til å gå ut med en melding til SL-
- taxi og andre organisasjoner-
med hennes signalement, så de kunne holde utkikk.
Man kontaktet også sykehus.
Ingen av tiltakene ga noe resultat.
I begynnelsen kjente man øyeblikkelig en stor uro for-
- at en forbrytelse hadde inntruffet.
I den kartlegging vi hadde gjort av Helena-
fantes det ingenting som tydet på at hun skulle ha forsvunnet frivillig-
- eller dratt av gårde til en elsker.
Magefølelsen var fra begynnelsen at her har det skjedd en forbrytelse.
Det gjaldt å prøve å finne Helena mens hun fortsatt var i live.
- Hva tror du er skjedd? - Jeg tror at hun er blitt...
...bortført av én person eller flere.
I en sånn sak må man ta med i beregningen-
at det kan være en bortføring i utpressingsøyemed.
At man vil presse penger av familien.
Det er viktig at man har det i tankene også.
I de tilfellene er det ofte slik at gjerningsmennene stiller krav om-
- at politiet ikke skal kontaktes.
Helena Bering er mor til fem barn.
Hun bor i en villa i Täby sammen med sin ektemann.
Det politiet først interesserer seg for, er at Helena-
hele sitt liv yrkesaktive liv har jobbet som psykolog.
Kan det finnes en forklaring på hennes forsvinning blant klienter-
eller personer hun har kommet i kontakt med i yrket?
Hun var veldig kjent innenfor psykologkretsene-
som en svært dyktig, kompetent person.
Hun arbeidet ved forsvinningen som skolepsykolog ved to skoler.
Hun har en tid arbeidet for kriminalomsorgen.
Hun hadde en egen mottakelse-
på Kommendörsgatan for privatpasienter.
Hun bekymret seg for mennesker. Hun engasjerte seg i fanger-
og hadde et samarbeid med kriminalomsorgen.
Både som psykolog, og at hun lot en innlagt bo hos henne-
for å hjelpe personen. Stort menneskehjerte og empati.
Da anmeldelsen kom inn, hadde vi ikke mye å gå på.
Vi visste at kvinnen var forsvunnet, hva slags bil hun hadde-
- og at telefonen ikke fungerer.
Det primære er å få fram så mye informasjon som mulig-
rundt Helena, familien hennes og hvilken hendelse de tror-
- kan ha inntruffet.
Det føles uvirkelig, det gjør det.
Det føles som om hun er i huset.
Det er vanskelig å virkelig forstå at hun er borte.
- Har det kommet trusler mot henne? - Nei.
For å komme videre kartlegger politiet-
hva Helena gjorde dagen da hun forsvant.
Da hun dro hjemmefra, sa hun at hun skulle komme hjem i 18.00-tiden.
Om morgenen dro hun av gårde til en skole i Stockholmsområdet-
- der hun jobbet som skolepsykolog.
Klokka 13.00 hadde hun en pasient booket på sitt mottak.
Ifølge pasienten så kom Helena hit-
- et par minutter etter 13.00.
De skilte lag klokka 14.00.
Den pasienten var den siste personen som vi kjente til da-
som hadde sett Helena Bering.
Hun hadde tannverk og hadde klart å få en time hos tannlegen-
i Näsbypark klokka 14.30 om onsdagen.
Det var en time som hun absolutt ikke ville gå glipp av.
Da man fikk tak i telefonsvareren på Helenas telefon-
viste det seg at tannlegen hadde ringt og spurt om hun var på vei.
Det var også en tidsangivelse vi hadde å gå på.
Med disse opplysningene har vi et tidsvindu mellom 14.00-14.30-
- da noe hendte Helena Bering.
Hun hadde jobbet på flere av de tunge riksanstaltene-
med hardhendt klientell. Kunne det ha noe med dette å gjøre?
Kunne det være en av hennes gamle pasienter som bar nag til Helena?
Men på tross av et enormt nedlagt arbeid innen det området-
kunne vi ikke finne ut at det skulle være noen grunn til forsvinningen.
Hennes rolle var å hjelpe de innsatte på ulike måter.
Der fant vi ingenting som kunne ha betydning mht. hennes forsvinning.
Det er en vanskelig spørsmål, men kan hun ha forsvunnet frivillig?
Nei, det tror jeg ikke.
Hva taler imot det?
Hele hennes person, pliktfølelse og...allting.
Vi hadde ingen spor overhodet.
Det gjaldt å samle inn så mye informasjon som mulig-
for å se om vi kunne finne noe som vi kunne jobbe etter.
Vi hadde hele tiden mantraet å redde Helenas liv foran oss.
Vi undersøkte dette med trusselbilder-
men vi fikk ikke fram noen konkret trussel fra noen side.
- Dette er en mystisk sak. - Det er en uvanlig forsvinning.
Som regel pleier de å være mye enklere.
Men dette synes å være et unntak, faktisk.
Det normale når folk forsvinner, er at ingenting har skjedd.
Når en kvinne som henne forsvinner, så er det, for å uttrykke seg kort-
ektefellen eller den siste mannen som har gjort det.
Dette virker ikke å være på det viset, og det er svært mystisk.
Man finner verken ledetråder eller spor etter den forsvunne Helena.
Etterforskningen går i stå.
Da skjer det noe som gir politiet noe å gå på.
Familien hadde allerede, da vi ble koblet på saken-
- henvendt seg til aftenavisene.
På lørdagen hadde aftenavisene store artikler-
- om at Helena var forsvunnet.
De hadde bilde av henne, de hadde bilens registreringsnummer.
Allerede samme kveld som artikkelen ble publisert-
får politiet en telefon fra en leser.
En person som passerte parkeringsplassen-
- ved ferjeterminalen i Nynäshamn-
så en bil med registreringsbokstavene RBB.
Han hadde en kollega som ble kalt for RBB.
Han reagerte på det, så da han kom hjem og leste kveldsavisen-
og så at Helena var forsvunnet, og at den bilen hun kjørte-
hadde registreringsbokstavene RBB, så ringte han til politiet.
Etter tre dager finner man Helenas bil, låst og med alarmen på-
på denne parkeringsplassen i Nynäshamn, sør for Stockholm.
Vi er på Kaptensgatan i Nynäshamn inntil ferjeterminalen.
Herfra går båter til Ventspils i Latvia-
Gdansk i Polen og til Visby på Gotland, blant annet.
Det var her Helena Berings bil ble funnet, litt skjevt parkert.
Teknikere og personell fra länskriminalen dro hit.
De lyste inn i bilen og så at det ikke fantes noe menneske i den.
De kunne konstatere at bilen var låst med nøkler.
Man søkte med politihund gjennom området-
for å se om man kunne finne noe spor fra bilen.
Noe tilhørende Helena eller gjerningsmennene.
Eksempelvis bilnøkler. Men en slik suksess hadde man ikke.
Da man var ferdig med undersøkelsene av bilen-
ble den berget til politihuset for videre undersøkelser innvendig.
I bilen, ved rattet, finner teknikerne spor av blod.
Ved nærmere analyse slås det fast at blodet er fra Helena Bering.
Vi forsto at Helena var blitt utsatt for en voldsforbrytelse.
Videre kunne man konstatere at bilstereoen var brutt bort.
Ingen svensk biltyv er dum nok til å stjele en stereo for hundrelapper-
og dermed kunne knyttes til en grov voldsforbrytelse.
Det taler for et økonomisk motiv, å kunne selge den hjemme-
- i sitt hjemland.
Man kontrollerte førerstolens innstilling.
Det viser seg at den var i den bakerste posisjonen.
Helena var en relativt kort kvinne.
Hun kunne umulig ha kjørt bilen med førersetet i den posisjonen.
En annen person hadde parkert bilen i Nynäshamn.
I bilen lå en parkeringskvittering fra Östermalm i Stockholm-
stemplet ved tiden for hennes forsvinning.
Der finnes det en parkeringsautomat som Helena kjøpte sin billett i-
da hun skulle til Kommendörsgatan og sitt pasientbesøk.
Hun løste den klokka 13.58.
Vi var bekymret for at noe hadde hendt-
- mellom Stockholm og Nynäshamn.
At en eventuell kropp skulle kunne ligge i diket eller i skogbrynet.
Vi brukte vårt politihelikopter til-
å se i dikekantene om det skulle ligge en kropp der.
Vi hadde en motorsyklist og hunde- fører som søkte i skogsområder-
- på veien mot Nynäshamn.
For å begrense søkene er det viktig for politiet-
å fastslå når bilen ble parkert i Nynäshamn.
Da den blir funnet, sitter en parkeringsbot på frontruta.
Den var utstedt kl. 16.00 dagen etter Helenas forsvinning.
Da krympet vinduet for når bilen hadde kunnet komme dit.
Et av de første tiltakene der var å gå fra dør til dør.
Gjennom disse tiltakene så fikk vi fram-
at bilen hadde kommet dit onsdag kveld.
Samme kveld som Helena forsvant, fra kanskje kl. 18.00 og framover.
Da vi finner bilen i Nynäshamn, så er den første tanken-
at det er noen fra et annet land i nærheten som har tatt ferga.
Man jobber bredt, at det kan være en person som bor i Nynäshamn.
En misbruker eller hva som helst.
Politiet kartlegger potensielle gjerningspersoner i området.
De retter seg også inn mot ferjeterminalen-
der de undersøker de siste båtavganger og passasjerlister.
Det er et stort og tidkrevende arbeid.
Plutselig kommer det et tips inn til politiet.
En opplysning som peker mot det etterforskerne frykter aller mest.
Den 29. august fikk jeg en telefon fra politiet i Uppsala.
En sopp-plukker hadde noen timer tidligere lett etter sopp.
På vei tilbake til bilen sin kom han over en kropp.
Han ser at det ligger en kropp der. Han går fram og ser.
Han ser at det er en avdød person og han kontakter i politiet.
Jeg drar ut til Bålsta.
Teknikere og hunder har søkt igjennom skogen ved vei 263.
Politiet er tilbakeholden om hvilke eventuelle funn som er gjort.
Vi konstaterer at det er Helena Bering som ligger i et lite dike.
Hun lå på ryggen med det ene beinet dratt opp mot seg.
Man så at hun hadde skader, knivstikk i brystet.
Rettsmedisineren kom dit, og kroppen ble snudd.
Da så man at det også fantes knivstikk i ryggen på kvinnen.
Det var åpenbart at det var drap da vi fant henne.
Funnet av Helenas kropp skjer rett utenfor Bålsta.
Et sted langt nord for Stockholm.
Det sendte etterforskningen i en ny retning.
Politiet avventer svar fra den rettsmedisinske undersøkelsen-
for å få klarhet i når kroppen kan ha blitt etterlatt der.
Og om drapet skjedde på funnstedet.
Helenas kropp lå ca. 200 meter unna vei 263.
Inntil parkeringslommen og inne i skogen-
fantes en mengde avfall som var dumpet.
Videre så fantes det en pornohytte.
Det var en tettere grantetning.
Der inne fantes en mengde innplastede pornobilder.
Det var også noe vi måtte ta i betraktning.
Hadde det noe med hennes mord å gjøre?
Alle pornobildene ble naturligvis også beslaglagt.
Man tar hjelp av gjerningsmannsprofil-gruppen-
for å undersøke om pornostedet kan ha noe med drapet å gjøre.
De kom fram til konklusjonen-
at det var ingenting som hadde direkte tilknytning til drapet.
I tiden vi var på plass, så hørte vi et helikopter i luften.
Det viser seg å være media som er veldig interessert-
- og er oppe og spaner rundt åstedet.
Man sto utenfor ektefellen Berings bolig-
nesten før vi hadde rukket å gi ham dødsbudskapet
En av de mest flagrante artiklene var i en kveldsavis.
Den hadde som overskrift-
at Helena var blitt utsatt for et ritualmord.
Man hadde da lagt noen knokler i kors.
Så hadde man tatt familiens gravlys-
som de hadde etterlatt ved stedet der Helena Bering ble funnet.
Man hadde satt gravlysene i en ring rundt disse knoklene-
som bilde til sin helt vettløse artikkel.
Det såret familien enormt.
Når man jobber i en sak med sterk mediabevåkning-
genererer det en mengde tips og ytterligere spekulasjoner-
som iblant nesten drukner politiarbeidet.
Vi kan ikke forlate innkommende opplysninger-
men å iallfall lese igjennom og foreta en analyse av dem-
- før vi kan legge dem til side.
Det er uklart når og hvor Helena Bering ble drept.
Politiet kartlegger hva som har hendt etter forsvinningen.
Man vil komme i kontakt med personer som kan ha sett noe-
rundt plassen ved vei 263 der liket ble funnet.
Rettsmedisineren kan ikke på stedet med sikkerhet si-
- når Bering ble drept.
Vi bruker også ved obduksjonen en entomolog.
Det er en person som studerer mygglarver og mygg.
I rettssaker så handler det om å på et vis analysere-
og evaluere insektsmateriale som samles inn fra et åsted.
Når det gjelder drapssaker, så er det nesten alltid insektlarver.
Det man gjør, er at man aldersbestemmer larvene.
Hvis larven har en viss alder, regner man med-
at personen har vært død minst så lenge.
Er larvene en uke gamle, så har dødsfallet skjedd en uke tidligere.
Insekter er avhengige av yttertemperaturen.
På et lik har de i prinsippet ubegrenset med mat.
Hvis du vet temperaturen, og lengden på larven, så kan du regne ut-
hvor lang tid det tar for dem å vokse til en viss størrelse.
Spyfluelarver er det man vanligvis kaller for likmark.
Vi kom fram til at det må ha gått omtrent 11 dager-
mellom oppdagelsen av kroppen og koloniseringen, når eggene var lagt.
Hun døde dem dagen hun forsvant, eller senest dagen etter.
Igjen retter politiet sitt fokus mot ferjeterminalen i Nynäshamn-
der Helenas bil ble parkert samme dag som hun forsvant.
Nå begynner jobben med å kontrollere båtavganger-
- og passasjerlister å gi resultater.
Et skip, M/S Fellow, som har avgått mot Litauen, fanger deres interesse.
Der var et fartøy som mest var trafikkert av lastebilsjåfører.
Det var veldig lite persontrafikk på denne båten.
Det var fire personer som hadde bestilt billett til denne båten-
- relativt kort tid før dens avgang.
Noen som vi avhørte hadde reagert-
på en mann og en kvinne som hadde reist med M/S Fellow.
De reiste sammen, men i havnen syntes man ikke de passet sammen.
De opptrådte litt avvikende.
De var så å si ganske umake.
Mannen var nesten dobbelt så gammel som kvinnen.
Disse to bodde i Kaunas.
Kaunas er Litauens nest største by.
Politiet begynner nå å rette sine tiltak mot øst.
En ting som alltid er interessant i denne typen lovbrudd-
- er å undersøke mobiltelefon-trafikk.
Nesten alle har mobiltelefoner og hadde det allerede da.
Da man undersøkte Helenas telefon, så hadde den blitt brukt-
fram til et visst tidspunkt, og så opphørt-
- et sted nordvest for Stockholm.
Deretter hadde den ikke blitt brukt. Den kunne vært i bruk likevel.
Jeg begjærte gjennom internasjonal rettslig hjelp å få opplysninger-
fra baltiske staters operatører i tilfelle mobilen koplet opp der.
Noen dager etter kroppen ble funnet, ble det treff-
på min anmodning om rettslig hjelp i Litauen.
De fortalte at hennes mobiltelefon hadde koblet opp-
- i en by i Litauen.
Da ble det interessant å søke mer informasjon fra Litauen.
Da politiet får fram hvem som har brukt telefonen-
havner etterforskningen og samarbeidet med litauisk politi-
i en mildt sagt komplisert situasjon.
Man kunne få fram at telefonen ble brukt i byen Kaunas.
Vi tok naturligvis kontakt med litauisk politi-
og ba dem få fram hvem som brukte hennes mobiltelefon.
Til vår forbauselse så viste det seg-
at den som var registrert på SIM-kortet i Helenas mobiltelefon-
var en av politisjefene i denne byen Kaunas.
Det var både overraskende og foruroligende.
Det gjaldt å gå forsiktig fram-
slik at ikke politisjefen nåddes av informasjon om dette.
Slik at han kvittet seg med mobiltelefonen.
Vi forsto at dette var et hett spor for oss.
En person bruker telefonen fra en myrdet i Sverige.
Vi planlegger med rettshjelps- begjæring fra aktor R. Jacobsson-
- at vi skulle dra over til Litauen-
og gjøre operative tiltak sammen med de litauiske myndighetene.
Politiet vet at det er politisjefens telefonabonnement.
Men det viser seg at det ikke er han som bruker telefonen.
Den som bruker telefonen, er en kvinne.
Den informasjonen får vi fra politiet og påtalemyndigheten.
Sammen med dem blir vi enige om-
at vi skal prøve å få tak i denne mannen og kvinnen.
Det gjelder for politiet og deres litauiske kollegaer å handle raskt.
Neste dag pågriper man politisjefen og kvinnen-
- som er politisjefens kone.
Hun hadde med seg mobiltelefonen.
Via det 15-sifrede IMEI-nummeret-
kunne vi direkte konstatere at det var Helena Berings mobiltelefon.
Kvinnen ble avhørt først. Hun fortalte at hun hadde fått telefonen-
- av mannen sin for en kort tid siden.
Hun visste ikke hvor mannen hadde fått telefonen fra.
Man innledet avhør med politisjefen i håp om å få en forklaring-
til hvorfor han er blitt tatt med Helenas mobil.
Politisjefen var veldig opprørt-
lei seg og fortvilet over denne situasjonen.
Politisjefen fortalte at han for noen dager siden hadde hatt fri.
Han hadde gått til en ølkiosk for å kjøpe en øl.
Han kjente kvinnen som jobbet i ølkiosken.
Han ble sluppet inn i kiosken og fikk stå der inne og drikke ølen.
Etter en stund kom det en annen mann-
- som også ble sluppet inn av kvinnen.
Politisjefen og mannen kom i prat med hverandre.
Mannen fortalte at han hadde vært utenlands-
og hatt med seg en mobiltelefon derfra.
Han lurte på om politisjefen ville kjøpe denne telefonen.
Politisjefen medgir at han kjøpte telefonen av mannen i kiosken-
- og ga den til sin kone.
Eieren av kiosken bekrefter politisjefens fortelling.
Hun kommer også med en annen, fullstendig avgjørende opplysning.
Hun kjenner mannen som solgte telefonen og vet hva han heter.
Mannen het Vidmantas Varkalis. Samme navn-
som på passasjerlisten på M/S Fellows avgang 18. august.
Jakten på Helenas morder fortsetter utenfor Sveriges grenser.
Det medfører visse utfordringer.
Det svenske politiet er helt avhengig av hjelp-
fra sine litauiske kolleger for å kunne agere i landet.
Det finnes også språklige utfordringer-
da mange litauiske kollegaer ikke kan engelsk.
Det var en politimann som vi hadde kontakt med.
Han kunne ingen engelsk.
Da vi ringte ham for å be om hjelp med noe-
svarte han øyeblikkelig: "Ten minutes."
Vi ringte opp etter ti minutter, og da hadde han en tolk med seg.
Han hadde et navn som var vanskelig å uttale for oss.
Vi kalte ham Mr. Ten Minutes.
Han stilte alltid opp og utførte de tiltak vi ville ha hjelp med-
på en eksemplarisk måte. En skikkelig bra politimann.
Ved hjelp av kollegaen Mr Ten Minutes-
fortsetter man å undersøke den mistenkte mannen.
Den personen som hadde solgt telefonen til politisjefen-
Vidmantas Varkalis, arbeidet som drosjesjåfør i Kaunas.
Han var 37 år gammel.
Vi var ivrige etter å få tak i ham.
Derfor stakk Mr. Ten Minutes av sted-
og hentet inn sjefen for taxiselskapet han jobbet for.
Politiet avtaler med taxiselskapsjefen-
at han skal få Vidmantas til å kjøre til en kirke-
der litauisk og svensk politi venter på å pågripe ham.
Vidmantas bil ble anropt, men han svarte aldri på taxiradioen.
Dette gjentok seg ved flere anledninger.
Vi ble bekymret for at det hadde lekket ut-
at vi var der og at han hadde stukket av.
Vidmantas dukker ikke opp ved kirka, men politiet får snart en ny sjanse.
Sjefen for taxiselskapet fortalte at klokka 21.00 om kvelden-
så hadde hans firmas taxier i oppdrag å kjøre hjem personalet-
fra et varehus som stengte ved det tidspunktet.
Det var meget mulig at Vidmantas skulle dukke opp på en slik kjøring.
Vi kjørte fram med denne bussen.
Mr. Ten Minutes ladet våpenet og sjekket håndjernene.
Så løp han, jeg og ytterligere en kollega ut-
og brøt ned Vidmantas på panseret på hans drosje-
- og satte på håndjern.
Dette så hans kolleger, som trodde at vi skulle rane ham.
De kom løpende, og det ble en litt hissig situasjon.
Men ved å putte hånden innenfor jakken og skrike litt-
så rygget de, og sjefen skrek at vi var politifolk.
Stemningen roet seg ned, og Vidmantas gjorde ingen motstand.
Vi kunne pågripe ham.
Neste dag skulle vi møtes kl. 09.00.
Mr. Ten minutes og aktoren var forsinket til møtet.
De kom til slutt og fortalte at de hadde vært i fengslet.
De hadde avhørt Vidmantas-
som tilsto at han hadde tatt livet av Helena.
Men agerte Vidmantas alene?
Eller er ytterligere en person innblandet i drapet på Helena?
Da vi hadde fått fram at Vidmantas var trolig gjerningsmann-
kikket vi i passasjerlistene som vi hadde fått fra 18. august.
Der reiste han med en kvinne. Henne var vi også interessert i.
Vi visste at hun var 20 år gammel.
Hun studerte sosialpedagogikk på et universitet i Kaunas.
Politiet pågriper nå også kvinnen-
for mistanke om delaktighet i drapet på Helena Bering.
Det var en pigg, glad jente i 20-årsalderen.
Hun kunne snakke engelsk.
Man hadde vanskelig for å tenke seg at hun kunne være innblandet.
Men det var hun.
Hun fortalte at hun hadde vært i Sverige-
- sammen med Vidmantas.
Hun skjøv over gjerningsmannsansvaret-
- i så store deler som mulig på ham.
1. november 2004 blir Vidmantas og kvinnen utlevert til Sverige.
Her fortsetter avhørene med dem begge.
Man håper å få fram hva som hadde skjedd den dagen da Helena forsvant.
Vidmantas forteller at det var hans anstrengte økonomiske situasjon-
- som fikk ham til å dra til Sverige.
Jeg hadde hørt at man kan tjene ekstra penger der.
Så jeg tenkte at kanskje det var verdt å dra over og prøve.
De klarte ikke å tjene sammen noen større mengde penger.
Da de skal dra hjem igjen, innser de at pengene har tatt slutt.
Kvinnen og Vidmantas hadde som plan-
å rane en passende person for penger, og forhåpentlig en bil.
De hadde ikke nok penger til å kjøpe en båtbillett-
- til reisen mot Ventspils.
Vi vandret rundt i byen en stund, jeg vet ikke hvor vi havnet.
Så pekte hun på en kvinne og sa: "Se, hun ser lettskremt ut."
Da Helena parkerte bilen sin-
så mente de vel at hun var et passende objekt.
Hun hadde en stor bil, så de fikk inn bagasjen sin i bilen-
- da de skulle til ferjeterminalen.
I en rekonstruksjon viser 38-åringen-
hvordan kjæresten hans, her spilt av en politibetjent-
stopper Helena Bering for å spørre etter en veibeskrivelse.
I mellomtiden går 38-åringen rundt bilen-
og hopper inn bevæpnet med en kniv.
Hva kom de over egentlig?
En mobiltelefon og rundt 1500 kroner.
De tvinger Helena til å kjøre, man tror de kjører i feil retning-
- og kommer ut på E18 nordpå.
De havner i nærheten av Bålsta ved vei 263 og stopper bilen.
Helena Bering føres inn i skogen.
Der spriker opplysningene om hvem som går med hvem.
Men Vidmantas' opprinnelige beretning er-
at han går inn i skogen sammen med Helena.
Han hører en stemme som sier: "Gjør slutt på henne."
Han vet ikke om det er en indre stemme eller om kvinnen sier det.
Han får også for seg at Helena Bering prøver å flykte.
Han hugger henne i ryggen. Så blir alt svart, sier han.
Kvinnen har en annen versjon av det hele-
der hun da forminsker sin rolle i sammenhengen.
Hun legger skylden på Vidmantas helt og holdent.
Vidmantas og kvinnen kjører tilbake mot Stockholm.
Vidmantas gir kniven til kvinnen, som kaster den ut gjennom vinduet.
De henter ut sin bagasje på sentralstasjonen-
og fortsetter sørover mot Nynäshamn.
Da det var på tide å reise tiltale, så følte jeg-
at bevisene var overbevisende mot dem begge.
De funderinger vi hadde, var vel over kvinnens rolle i det hele.
Man kunne iblant få en følelse av-
at Vidmantas ville beskytte henne mot innblanding i selve drapet.
Men det var bare en følelse som ikke holdt til tiltale.
Vidmantas ble tiltalt for drap og bortføring-
- og kvinnen for bortføring.
15. desember 2004 innledes rettssaken-
mot Vidmantas og kvinnen i Stockholms tingsrätt.
Der var selvsagt etterlattes ektefelle.
Og ektemakenes barn var til stede.
Vidmantas ga uttrykk for anger og skam for det han hadde gjort.
Kvinnen derimot, virket ganske uberørt.
Hun hørte på hva som ble sagt, men viste egentlig ingen følelser.
Den som gjorde det i tingsrätten, var tolken.
Da detaljene kom fram om hva som hadde skjedd-
og hvordan en familie hadde blitt rammet av et meningsløst drap-
brøt tolken sammen. Vi måtte ta pause og sende etter en ny tolk.
Så sterke følelser ble vekket under rettssaken.
Vidmantas storgråt og ba om unnskyldning for det han hadde gjort.
Kvinnen satt med hevet hode og sitt påklistrede smil.
Kvinnen sa: "Blir dere lykkeligere, kan jeg vel sitte noen år i fengsel."
Det var hennes sluttord.
Vidmantas Varkalis blir dømt til livsvarig fengsel for drap.
Kvinnen dømmes til fire års fengsel for ulovlig frihetsberøvelse-
- og grovt ran.
Dommen ankes til hovrätten. Der fastslås bare tingsrättens dom-
- med en økning av erstatningen.
Etterforskningen fikk en positiv slutt. Gjerningsmennene ble tiltalt.
Vårt utgangspunkt var veldig vanskelig.
Det var, som oftest, takket være gjerningsmennenes feilgrep-
- som vi klarte å løse forbrytelsen.
Det finnes egentlig ingen meningsfulle drap.
Men å drepe noen for å ha en bil i stedet for å ta pendlertog-
er blant det mest meningsløse man kan tenke seg.
Det var sterkest i saken og under rettssaken.
I forbindelse med at kvinnen skulle løslates fra sin fengselsstraff-
- så sto Vidmantas fram i media.
Han la over skylden på henne.
At han hadde tatt på seg dette for hennes skyld.
Jeg ville redde henne, beskytte henne.
Min personlige overbevisning er-
- at Vidmantas utførte selve drapet.
Men at kvinnen var delaktig i det hele.
Det er min personlige overbevisning.
For min personlige del så er det slik-
at man glemmer ingen av de drapssaker man har jobbet med.
Men denne saken har virkelig etset seg inn i min hukommelse.
Tekst: May-Hilde Hoelstad Iyuno-SDI Group