Psykologen Helena Bering försvann mitt på dagen den 18 augusti-
från en parkeringsplats i centrala Stockholm.
Det var Helenas make som strax före midnatt på onsdagskvällen-
ringde till polisen och anmälde henne försvunnen.
Maken blev orolig på kvällen när hon inte kom hem.
Hon lämnade hemmet vid åttatiden och skulle vara hemma 17.00-18.00.
Han blev mer och mer orolig ju längre tiden gick.
Han försökte ringa hennes mobil men kom bara till telefonsvararen.
Sent på kvällen 18 augusti 2004 får polisen i Stockholm in en anmälan-
om att 56-åriga Helena Bering misstänks vara försvunnen.
Vi vet inte vart kvinnan har tagit vägen. Det är fakta.
Vi söker information på alla möjliga olika sätt-
- för att skapa klarhet i det här.
Redan samma natt anmälan kommer in-
vidtar polisen flera åtgärder för att hitta Helena.
Vi åkte till hennes arbetsplatser och tittade efter bilen.
Man tog kontakt med bärgningsfirmor-
för att se om de hade bärgat hennes bil.
Man fick tillstånd av maken att gå ut med ett meddelande till SL-
- taxi och andra organisationer-
med hennes signalement så att de kunde hålla utkik.
Man kontaktade även sjukhus.
Ingen av åtgärderna gav nåt resultat.
Initialt kände man genast en stor oro-
- att ett brott hade inträffat.
I den kartläggning vi hade gjort av Helena-
fanns det inget som tydde på att hon skulle ha försvunnit frivilligt-
- eller åkt iväg till en älskare.
Magkänslan var från början att här har ett brott inträffat.
Det gällde att försöka hitta Helena medan hon fortfarande var vid liv.
- Vad tror du har hänt? - Jag tror att hon har blivit...
...bortförd av någon eller några.
I ett sånt här ärende måste man ta med i beräkningen-
att det kan vara ett människorov i utpressningssyfte.
Att man vill pressa pengar av familjen.
Det är viktigt att man har det i åtanke också.
I de fallen är det ofta så att gärningsmännen ställer som krav-
- att polisen inte ska kontaktas.
Helena Bering är mamma till fem barn.
Hon bor i en villa i Täby tillsammans med sin make.
Det polisen först intresserar sig för är att Helena-
hela sitt yrkesverksamma liv arbetat som psykolog.
Kan det finnas en förklaring till hennes försvinnande bland klienter-
eller personer hon kommit i kontakt med i yrket?
Hon var väldigt känd inom psykologkretsarna-
som en mycket duktig, kompetent person.
Hon arbetade vid försvinnandet som skolpsykolog vid två skolor.
Hon har en tid arbetat åt kriminalvårdsstyrelsen.
Hon hade en egen mottagning på Kommendörsgatan för privatpatienter.
Hon var mån om människor. Hon engagerade sig i fångar-
och hade en samverkan med kriminalvården.
Både som psykolog, och att hon lät nån intagen bo hos henne-
för att hjälpa personen. Stort människohjärta och empati.
När anmälan kom in hade vi inget att gå på.
Vi visste att kvinnan var försvunnen, vad hon hade för bil-
- och att telefonen inte fungerar.
Det primära är att få fram så mycket information som möjligt-
kring Helena, hennes familj och vad de kan tänka sig-
- för händelse som kan ha inträffat.
Det känns overkligt, det gör det.
Det känns som om hon finns i huset.
Det är svårt att verkligen förstå att hon är borta.
- Har det framförts hot mot henne? - Nej.
För att komma vidare kartlägger polisen-
vad Helena gjort dagen då hon försvann.
När hon åkte hemifrån sa hon att hon skulle komma hem vid 18.00-tiden.
På morgonen åkte hon iväg till en skola i Stockholmsområdet-
- där hon var skolpsykolog.
Klockan 13.00 hade hon en patient inbokad på sin mottagning.
Enligt patienten så kom Helena hit-
- ett par minuter efter 13.00.
De skiljdes åt klockan 14.00.
Den patienten var den sista person som vi kände till i det läget-
- som hade sett Helena Bering.
Hon hade tandvärk och hade lyckats få en tid hos tandläkaren-
i Näsbypark klockan 14.30 på onsdagen.
Det var en tid som hon absolut inte ville missa.
När man fick tag på röstbrevlådan på Helenas telefon-
visade det sig att tandläkaren hade ringt och frågat om hon var på väg.
Det var också en tidsangivelse vi hade att gå på.
Med ledning av de uppgifterna har vi ett tidsfönster mellan 14.00-14.30-
- då nånting hände Helena Bering.
Hon hade arbetat på flera av de tunga riksanstalterna-
med hårdfört klientel. Kunde det ha nåt med det här att göra?
Kunde det vara nån av hennes gamla patienter som hyste agg mot Helena?
Men trots ett enormt nedlagt arbete inom det området-
så kunde vi inte hitta att det fanns nån orsak till försvinnandet.
Hennes roll var att hjälpa de intagna på olika sätt.
Där fann vi inget som kunde ha bäring på hennes försvinnande.
Det är en svår fråga, men kan hon ha frivilligt försvunnit?
Nej, det tror jag inte.
Vad talar emot det?
Hela hennes person, pliktkänsla och...allting.
Vi hade i det läget inga spår alls.
Det gällde att samla in så mycket information som möjligt-
för att se om vi kunde hitta nåt som stack ut som vi kunde jobba efter.
Vi hade hela tiden mantrat att rädda Helenas liv framför oss.
Vi undersökte det här med hotbilder-
men vi fick inte fram nån konkret hotbild från nån sida.
- Det här är ett mystiskt fall. - Det är ett ovanligt försvinnande.
Som regel brukar de vara mycket enklare.
Men det här verkar vara ett undantag, faktiskt.
Det normala när folk försvinner är att ingenting har hänt.
När en kvinna som hon försvinner så är det, för att uttrycka sig kort-
maken eller senaste mannen som har gjort det.
Det här verkar inte vara på det viset och det är mycket mystiskt.
Man hittar varken ledtrådar eller spår efter den försvunna Helena.
Utredningen kommer inte vidare.
Då sker nåt som ger polisen nåt att gå på.
Familjen hade redan när vi blev inkopplade på ärendet-
- vänt sig till kvällstidningarna.
På lördagen hade kvällstidningarna stora artiklar-
- om att Helena var försvunnen.
De hade bild på henne, de hade bilens registreringsnummer.
Redan samma kväll som artikeln publicerats-
får polisen ett samtal från en läsare.
En person som passerade parkeringsplatsen-
- vid färjeterminalen i Nynäshamn-
såg en bil med registreringsbokstäverna RBB.
Han hade en jobbarkompis som kallades för RBB.
Han reagerade på det, så när han kom hem och läste kvällstidningen-
och såg att Helena var försvunnen och att den bil hon färdades i-
hade registreringsbokstäverna RBB, så ringde han till polisen.
Efter tre dagar hittar man Helenas bil, låst och larmad-
på den här parkeringsplatsen i Nynäshamn, söder om Stockholm.
Vi är på Kaptensgatan i Nynäshamn intill färjeterminalen.
Härifrån går båtar till Ventspils i Lettland-
Gdansk i Polen och till Visby på Gotland, bland annat.
Det var här Helena Berings bil anträffades, lite snett parkerad.
Tekniker och personal från länskriminalen åkte hit.
De lyste in i bilen och såg att det inte fanns nån människa i den.
De kunde konstatera att bilen var låst med nycklar.
Man sökte med polishund igenom området-
för att se om man kunde hitta nåt spår från bilen.
Nåt tillhörande Helena eller gärningsmännen.
Exempelvis bilnycklar. Men nån sån framgång hade man inte.
När man var klar med undersökningarna av bilen-
bärgades den till polishuset för vidare undersökningar invändigt.
I bilen, på kåpan vid ratten, finner teknikerna spår av blod.
Vid närmare analys slås det fast att blodet är från Helena Bering.
Vi förstod att Helena hade blivit utsatt för ett våldsbrott.
Vidare kunde man konstatera att bilstereon var bortbruten.
Ingen svensk biltjuv är dum nog att stjäla en stereo för hundralappar-
och därigenom kunna knytas till ett grovt våldsbrott.
Det talar för ett ekonomiskt motiv, att kunna sälja den hemma-
- i sitt hemland.
Man kontrollerade förarstolens inställning.
Det visar sig att den var i den bakersta positionen.
Helena var en relativt kort kvinna.
Hon kunde omöjligtvis ha kört bilen med förarstolen i den positionen.
Nån annan person hade parkerat bilen i Nynäshamn.
I bilen fanns ett parkeringskvitto från Östermalm i Stockholm-
stämplat vid tiden för hennes försvinnande.
Där finns en parkeringsautomat som Helena köpte sin biljett i-
när hon skulle till Kommendörsgatan och sitt patientbesök.
Hon löste den klockan 13.58.
Vi kände en oro att nåt hade hänt mellan Stockholm och Nynäshamn.
Att en eventuell kropp skulle kunna ligga i diket eller i skogsbrynet.
Vi använde vår polishelikopter att beta av-
och titta i dikeskanterna om där skulle ligga en kropp.
Vi hade motorcyklist och hundförare som kammade av skogsområden-
- på vägen mot Nynäshamn.
För att begränsa sökningarna är det viktigt för polisen-
att fastställa när bilen parkerats i Nynäshamn.
När den hittas sitter en parkeringsbot på vindrutan.
Den hade utfärdats kl. 16.00 dagen efter Helenas försvinnande.
Då krympte fönstret för när bilen hade kunnat komma dit.
En av de första åtgärderna som vi vidtog var att knacka dörr.
Genom de här åtgärderna så fick vi fram-
att bilen hade kommit dit onsdag kväll.
Samma kväll som Helena försvann, från kanske kl. 18.00 och framåt.
När vi hittar bilen i Nynäshamn så är första tanken-
att det är nån från ett annat land i närheten som har tagit färjan.
Man jobbar brett, att det kan vara en person som bor i Nynäshamn.
En missbrukare eller vad som helst.
Polisen kartlägger potentiella gärningspersoner i området.
De riktar även in sig mot färjeterminalen-
där de undersöker senaste dygnets båtavgångar och passagerarlistor.
Det är ett digert och tidskrävande arbete.
Plötsligt kommer ett tips in till polisen.
En uppgift som pekar mot det utredarna fruktar allra mest.
29 augusti fick jag ett samtal från polisen i Uppsala.
En svampplockare hade några timmar tidigare letat svamp.
På väg tillbaka till sin bil anträffade han en kropp.
Han säger att där ligger en kropp. Han går fram och tittar.
Han ser att det är en avliden människa och han kontaktar polis.
Jag åker ut till Bålsta.
Tekniker och hundar har sökt igenom den snåriga skogen vid väg 263.
Polisen är förtegen om vilka eventuella fynd som gjorts.
Vi konstaterar att det är Helena Bering som ligger i ett litet dike.
Hon låg på rygg med ena benet uppdraget mot sig.
Man såg att hon hade skador, knivhugg i bröstet.
Rättsläkaren kom dit och kroppen vändes.
Då såg man att det fanns knivhugg även i ryggen på kvinnan.
Det var uppenbart att det var mord när vi påträffade henne.
Fyndet av Helenas kropp sker strax utanför Bålsta.
En plats långt norr om Stockholm.
Det skickade utredningen i en ny riktning.
Polisen inväntar svar från den rättsmedicinska undersökningen-
för att få klarhet i när kroppen kan ha lämnats på platsen.
Och om mordet skedde på fyndplatsen.
Helenas kropp låg cirka 200 meter ifrån väg 263.
Intill parkeringsfickan och inne i skogen-
så fanns en mängd allsköns bråte som var dumpat.
Vidare så fanns det en porrkoja.
Det var en tätare grantätning.
Därinne fanns en mängd inplastade porrbilder.
Det var också nåt vi fick ta i beaktande.
Hade det nåt med hennes mord att göra?
Alla porrbilderna togs naturligtvis också i beslag.
Man tar hjälp av gärningsmannaprofilgruppen-
för att undersöka om porrgömman kan ha nåt med mordet att göra.
De kom fram till slutsatsen-
att det var inget som hade direkt anknytning till mordet på Helena.
Under tiden vi var på plats så hörde vi en helikopter i luften.
Det visar sig vara media som är väldigt intresserade-
och är uppe och spanar kring brottsplatsen.
Man stod utanför maken Berings bostad-
nästan innan vi hade hunnit lämna dödsbeskedet till honom.
En av de mest flagranta artiklarna var i en kvällstidning.
Den hade som rubrik-
att Helena hade blivit utsatt för ett ritualmord.
Man hade då lagt några benknotor i kors.
Sen hade man tagit familjens gravljus-
som de hade lämnat vid platsen där Helena Bering anträffades.
Man hade satt gravljusen i en ring kring de här benknotorna-
som bild till sin helt vettlösa artikel.
Det sårade familjen enormt.
När man jobbar i ett ärende med stark mediabevakning-
så genererar det en mängd tips och ytterligare spekulationer-
som ibland nästan dränker polisarbetet.
Vi kan inte lämna inkommande uppgifter-
utan att åtminstone läsa igenom och göra en analys av dem-
- innan vi kan lägga dem åt sidan.
Det är oklart när och var Helena Bering bragts om livet.
Polisen kartlägger vad som hänt efter försvinnandet.
Man vill komma i kontakt med personer som kan ha sett nåt-
kring platsen vid väg 263 där kroppen hittades.
Rättsläkaren kan inte på plats med säkerhet säga-
- när kvinnan Bering blev mördad.
Vi använder också vid obduktionen en entomolog.
Det är en person som studerar mygglarver och mygg.
I rättsfall så handlar det om att på nåt vis analysera-
och utvärdera insektsmaterial som samlas in från en brottsplats.
När det gäller mordfall så är det nästan alltid insektslarver.
Det man gör är att man åldersbestämmer larverna.
Om larven har en viss ålder så räknar man med-
att personen har varit död minst så länge.
Är larverna en vecka gamla, så har dödsfallet skett en vecka tidigare.
Insekter är beroende av yttertemperaturen.
På en kropp har de i princip obegränsat med mat.
Om du vet temperaturen, och längden på larven, så kan du räkna ut-
hur lång tid det tar för dem att växa till en viss storlek.
Spyflugelarver är det man vanligen kallar för likmask.
Vi kom fram till att det måste ha gått ungefär elva dagar-
mellan upptäckten av kroppen och koloniseringen, när äggen lagts.
Hon avled dagen hon försvann eller senast dagen efter.
Återigen riktar polisen fokus mot färjeterminalen i Nynäshamn-
där Helenas bil parkerats samma dag som hon försvann.
Nu börjar arbetet med att kontrollera båtavgångar-
- och passagerarlistor ge resultat.
Ett fartyg, M/S Fellow, som avgått mot Litauen, fångar deras intresse.
Där var ett fartyg som mest trafikerades av lastbilschaufförer.
Det var väldigt lite persontrafik på den här båten.
Det var fyra personer som hade bokat biljett till den här båten-
- relativt kort tid innan dess avgång.
Några som vi förhörde hade reagerat-
på en man och en kvinna som hade rest med M/S Fellow.
De reste tillsammans, men i hamnen tyckte man inte att de passade ihop.
De uppträdde lite avvikande.
De var så att säga rätt omaka.
Mannen var nästan dubbelt så gammal som kvinnan.
De här två bodde i Kaunas.
Kaunas är Litauens näst största stad.
Polisen börjar nu rikta sina åtgärder mot öst.
En sak som alltid är intressant i den här typen av brott-
är att undersöka mobiltelefontrafik.
Nästan alla har mobiltelefoner och hade redan då.
När man undersökte Helenas telefon så hade den använts-
fram till en viss tidpunkt, och sen upphört-
- nånstans nordväst om Stockholm.
Därefter har den inte använts. Den kunde vara i bruk ändå.
Jag begärde genom internationell rättslig hjälp att få uppgifter-
från baltiska staters operatörer ifall mobilen kopplade upp där.
Några dagar efter kroppen anträffats blev det träff-
på min begäran om rättslig hjälp i Litauen.
De berättade att hennes mobiltelefon hade kopplat upp-
- i en stad i Litauen.
Då blev det intressant att söka mer information från Litauen.
När polisen får fram vem som använt telefonen-
hamnar utredningen och samarbetet med litauisk polis-
i en minst sagt komplicerad situation.
Man kunde få fram att telefonen användes i staden Kaunas.
Vi tog naturligtvis kontakt med litauisk polis-
och bad dem ta fram vem som brukade hennes mobiltelefon.
Till vår förvåning så visade det sig-
att den som var registrerad på SIM-kortet i Helenas mobiltelefon-
var en av polischeferna i den här staden Kaunas.
Det var både förvånande och oroande.
Det gällde att gå försiktigt fram-
så att inte polischefen nåddes av information om det här.
Så att han gjorde sig av med mobiltelefonen.
Vi förstod att det här var ett hett spår för oss.
En person använder telefonen från en mördad i Sverige.
Vi planerar med rättshjälpsbegäran från åklagaren Ronnie Jacobsson-
- att vi skulle åka över till Litauen-
och göra operativa åtgärder ihop med litauiska myndigheten.
Polisen vet att det är polischefens telefonabonnemang.
Men det visar sig att det inte är han som brukar telefonen.
Den som brukar telefonen är en kvinna.
Den informationen får vi från polisen och åklagarmyndigheten.
Tillsammans med dem kommer vi överens om-
att vi ska försöka få tag i den här mannen och kvinnan.
Det gäller för polisen och deras litauiska kollegor att agera snabbt.
Nästa dag griper man polischefen och kvinnan, som är polischefens fru.
Hon hade med sig mobiltelefonen.
Via det femtonsiffriga IMEI-numret-
kunde vi direkt konstatera att det var Helena Berings mobiltelefon.
Kvinnan hördes först. Hon berättade att hon hade fått telefonen-
- av sin man för en kort tid sen.
Hon visste inte var mannen hade fått telefonen ifrån.
Man inledde förhör med polischefen i hopp om att få en förklaring-
till varför han ertappats med Helenas mobil.
Polischefen var väldigt upprörd-
ledsen och förtvivlad över den här situationen.
Polischefen berättade att han för några dagar sen hade varit ledig.
Han hade gått till en ölkiosk för att köpa en öl.
Han kände kvinnan som arbetade i ölkiosken.
Han blev insläppt i kiosken och fick stå därinne och dricka ölen.
Efter en stund kom en annan man som också blev insläppt av kvinnan.
Polischefen och mannen kom i samspråk med varandra.
Mannen berättade att han hade varit utomlands-
och haft med sig en mobiltelefon därifrån.
Han undrade om polischefen ville köpa den här telefonen.
Polischefen medger att han köpt telefonen av mannen i kiosken-
- och gett den till sin hustru.
Ägaren till kiosken bekräftar polischefens berättelse.
Hon kommer också med en annan, fullständigt avgörande uppgift.
Hon känner mannen som sålde telefonen och vet vad han heter.
Mannen hette Vidmantas Varkalis. Samma namn-
som på passagerarlistan på M/S Fellows avgång 18 augusti.
Jakten på Helenas mördare fortsätter utanför Sveriges gränser.
Det medför vissa utmaningar.
Den svenska polisen är helt beroende av hjälp-
från sina litauiska kollegor för att kunna agera i landet.
Det finns även språkliga utmaningar-
då många litauiska kollegor inte kan engelska.
Det var en polis som vi hade kontakt med.
Han kunde ingen engelska.
När vi ringde honom för att be om hjälp med nåt-
så svarade han genast: "Ten minutes."
Vi ringde upp efter tio minuter och då hade han en tolk med sig.
Han hade ett för oss svåruttalat namn.
Vi döpte honom till mr Ten Minutes.
Han ställde alltid upp och utförde de åtgärder vi ville ha hjälp med-
på ett föredömligt sätt. En riktigt bra polis.
Med hjälp av kollegan mr Ten Minutes-
fortsätter man att undersöka den misstänkta mannen.
Den person som hade sålt telefonen till polischefen-
Vidmantas Varkalis, arbetade som taxichaufför i Kaunas.
Han var 37 år gammal.
Vi var angelägna om att få tag i honom.
Därför stack mr Ten Minutes iväg-
och hämtade in chefen för taxibolaget han arbetade för.
Polisen gör upp med taxibolagschefen-
att han ska få Vidmantas att köra till en kyrka-
där litauisk och svensk polis väntar på att gripa honom.
Vidmantas bil anropades, men han svarade aldrig på taxiradion.
Det här upprepades vid flera tillfällen.
Vi blev oroliga att det hade läckt ut-
att vi fanns där och att han hade stuckit.
Vidmantas dyker inte upp vid kyrkan, men polisen får snart en ny chans.
Chefen för taxibolaget berättade att klockan 21.00 på kvällen-
så hade hans bolags taxibilar i uppdrag att köra hem personalen-
från ett varuhus som stängde vid den tidpunkten.
Det var mycket möjligt att Vidmantas skulle dyka upp på en sån körning.
Vi åkte fram med den här bussen.
Mr Ten Minutes gjorde mantelrörelser, kollade handbojorna.
Sen sprang han, jag och ytterligare en kollega ut-
och bröt ned Vidmantas på motorhuven på hans taxibil-
- och satte på handbojor.
Det här såg hans kollegor som trodde att vi skulle råna honom.
De kom rusande och det blev en lite hetsig situation.
Men genom att stoppa handen innanför jackan och skrika lite-
så backade de och chefen skrek att vi var poliser.
Stämningen lugnade ned sig och Vidmantas gjorde inget motstånd.
Vi kunde gripa honom.
Nästa dag skulle vi träffas kl. 09.00.
Mr Ten minutes och åklagaren var försenade till mötet.
De kom till slut och berättade att de hade varit i fängelset.
De hade hört Vidmantas som erkände att han hade bragt Helena om livet.
Men agerade Vidmantas ensam?
Eller är ytterligare en person inblandad i mordet på Helena?
När vi hade fått fram att Vidmantas var trolig gärningsman-
så tittade vi i passagerarlistorna som vi hade fått från 18 augusti.
Där reste han med en kvinna. Henne var vi också intresserade av.
Vi visste att hon var 20 år gammal.
Hon studerade socialpedagogik på ett universitet i Kaunas.
Polisen griper nu även kvinnan-
för misstanke om delaktighet i mordet på Helena Bering.
Det var en pigg, glad tjej i 20-årsåldern.
Hon kunde tala engelska.
Man hade svårt att tänka sig att hon kunde vara inblandad.
Men det var hon.
I det här läget så berättade hon att hon hade varit i Sverige-
- tillsammans med Vidmantas.
Hon sköt över gärningsmannaskapet-
i så stora delar som möjligt på honom.
1 november 2004 blir Vidmantas och kvinnan utlämnade till Sverige.
Här fortsätter förhören med dem båda.
Man hoppas få fram vad som hänt dagen då Helena försvann.
Vidmantas berättar att det var hans ansträngda ekonomiska situation-
som fick honom att ta sig till Sverige.
Jag hade hört att man kan tjäna extra pengar där.
Så jag tänkte att det kanske var värt att åka över och försöka.
De lyckas inte tjäna ihop nån större mängd pengar.
När de ska åka hem igen så inser de att pengarna är slut.
Kvinnan och Vidmantas hade som plan-
att råna nån lämplig person på pengar, och förhoppningsvis en bil.
De hade inte tillräckligt med pengar att köpa en båtbiljett-
- till resan mot Ventspils.
Vi vandrade runt i stan ett tag, jag vet inte var vi hamnade.
Så pekade hon på en kvinna och sa: "Titta, hon ser lättskrämd ut."
När Helena parkerade sin bil-
så ansåg de väl att hon var ett lämpligt objekt.
Hon hade en stor bil så de fick in sitt bagage i bilen-
- när de skulle till färjeterminalen.
I en rekonstruktion visar 38-åringen-
hur hans flickvän, här spelad av en polis-
stannar Helena Bering för att fråga efter en vägbeskrivning.
Under tiden går 38-åringen runt bilen och hoppar in beväpnad med en kniv.
Vad kom de över egentligen?
En mobiltelefon och runt 1500 kronor.
De tvingar Helena att köra, man tror att de av misstag åker åt fel håll-
- och kommer ut på E18 norrut.
De hamnar i närheten av Bålsta vid väg 263 och stannar bilen.
Helena Bering förs in i skogen.
Där går uppgifterna i sär vem som går med vem.
Men Vidmantas ursprungliga berättelse är-
att han går in i skogen tillsammans med Helena.
Han hör nån röst som säger: "Gör slut på henne."
Han vet inte om det är en inre röst eller om kvinnan säger det.
Han får även för sig att Helena Bering försöker fly.
Han hugger henne i ryggen. Sen blir allting svart, säger han.
Kvinnan har en annan version av det hela-
där hon då förminskar sin roll i sammanhanget.
Hon lägger över skulden på Vidmantas helt och hållet.
Vidmantas och kvinnan kör tillbaka mot Stockholm.
Vidmantas räcker kniven till kvinnan som kastar ut den genom fönstret.
De hämtar ut sitt bagage på centralstationen-
och fortsätter söderut mot Nynäshamn.
När det var dags att väcka åtal så kände jag-
att bevisningen var övertygande mot dem båda.
De funderingar vi hade var väl över kvinnans roll i det hela.
Man kunde stundom få en känsla av-
att Vidmantas ville skydda henne från inblandning i själva mordet.
Men det var bara en känsla som inte räckte till ett åtal.
Åtalet blev att Vidmantas åtalades för mord och människorov-
- och kvinnan för människorov.
15 december 2004 inleds rättegången-
mot Vidmantas och kvinnan i Stockholms tingsrätt.
Där fanns förstås efterlevande make.
Och makarnas barn var närvarande.
Vidmantas gav uttryck för viss ånger och skam för det han hade gjort.
Kvinnan däremot föreföll ganska oberörd.
Hon lyssnade på vad som sas men visade egentligen inga känslor.
Den som gjorde det i tingsrätten var tolken.
När detaljerna kom fram om vad som hade hänt-
och hur en familj hade drabbats av ett fullständigt meningslöst mord-
så bröt tolken ihop. Vi fick ta paus och skicka efter en ny tolk.
Såpass starka känslor väcktes under rättegången.
Vidmantas storgrät och bad om ursäkt för det han ställt till med.
Kvinnan satt med högburet huvud och sitt påklistrade leende.
Kvinnan sa: "Blir ni lyckligare, kan jag väl sitta några år i fängelse."
Det var hennes slutord.
Vidmantas Varkalis döms till livstids fängelse för mord.
Kvinnan döms till fyra års fängelse för olaga frihetsberövande-
- och grovt rån.
Domen överklagas till hovrätten. Där fastställs bara tingsrättens dom-
- med en höjning av skadeståndet.
Utredningen fick ett positivt slut. Gärningsmännen lagfördes.
Vårt utgångsläge var väldigt svårt.
Det var, som oftast, tack vare gärningsmännens misstag-
- som vi lyckades lösa brottet.
Det finns egentligen inga meningsfulla mord.
Men att mörda nån för att ha en bil istället för att ta pendeltåg-
är bland det mest meningslösa man kan tänka sig.
Det var starkast i målet och under rättegången.
I samband med att kvinnan skulle friges från sitt fängelsestraff-
- så framträdde Vidmantas i media.
Han la över skulden på henne.
Att han hade tagit på sig det här för hennes skull.
Jag ville rädda henne, skydda henne.
Min personliga övertygelse är-
- att Vidmantas utförde själva mordet.
Men att kvinnan var delaktig i det hela.
Det är min personliga övertygelse.
För min personliga del så är det så-
att man glömmer inget av de mordfall man har jobbat med.
Men det här ärendet har verkligen etsat sig in i mitt minne.
Text: Gunilla Hay Iyuno-SDI Group