EI SOVELLU KAIKILLE KATSOJILLE. OSA NIMISTÄ ON MUUTETTU.
Kävelytin koiraani sinä vapaapäivänäni.
Koira juoksenteli vapaana, ja tulin perästä.
Näille main päästyäni kuulin laukauksia.
Näin erään tyypin.
Hän ammuskeli tuolla.
Sitten hän pani aseen pois ja juoksi pakoon.
Olin järkyttynyt ja neuvoton, joten tartuin puhelimeen.
Ilmoitin poliisille nähneeni jonkun tulleen ammutuksi.
KAKSOISOLENTO
Hätäkeskukseen tuli ilmoitus 3. tammikuuta 2012.
Etelä-Malmön Kantatgatanilla oli ammuttu mies.
Kahvittelimme hälytyksen saapuessa ja ryntäsimme autoille.
Radio alkoi pauhata matkalla.
Valmistauduin luvassa olevaan työhön.
Olisiko tiedossa hengenpelastusta vai alueen eristämistä?
Tekijä saattoi yhä olla paikalla.
Poliisi pyysi minua tarkistamaan, oliko mies elossa.
Kävelin tänne.
En tiennyt, millaisia elonmerkkejä olisi pitänyt tarkata.
Paikalle alkoi tulla väkeä.
Lopulta kasassa oli väkijoukko.
Verta valui lammikoksi asti.
Näin ihmisiä näillä main.
Tehtävää riittää, kun on ensimmäisenä paikalla.
Mitähän on oikein tapahtunut?
Ovatko läsnäolijat vaarallisia?
Mies makasi selällään polulla.
Liikkumatta ja silmät auki.
Polvistuimme ja aloimme painella miehen sydäntä,
jotta happi alkaisi kiertää ennen ambulanssin tuloa.
Kotvan kuluttua huomasimme, että miehen suusta pulppusi verta.
Keuhkoihin ei siis päässyt ilmaa.
Mitään ei ollut enää tehtävissä.
Käänsimme miehen kyljelleen ja jatkoimme elvytystä.
Kymmenisen minuuttia ei ole pitkä aika.
Kun taas tekee kuolemaa, minuuttikin on ikuisuus.
Johannes kollegoineen elvytti miestä vuorotellen,
vaikkei elonmerkkejä havaittu.
Ambulanssi saapui kymmenen minuutin kuluttua.
Miestä ei viety ambulanssiin.
Ensihoitajat totesivat, ettei häntä voida pelastaa.
"Ei auta."
"On parempi vetää peitto hänen päälleen."
Seuraavaksi rikosteknikot tutkivat alueen perusteellisesti.
Teknikoita odotellessaan poliisit tutkailivat rikospaikkaa -
ja etsivät johtolankoja, joista olisi apua jahdissa.
Löysimme lähistöltä kassin.
Sieltä löytyi kamera.
Läheisessä pusikossa oli puhelin.
Lähettyvillä lojui hylsyjäkin.
Sitten etsitään silminnäkijöitä ja mahdollisia turvakameroita.
Sellaisia seikkoja etsiskellään.
Lähistöllä asuvilta kysellään, näkivätkö he mitään.
Ehkä joku kuuli laukauksen ja näki pakoon pötkivän.
Se on hyödyllinen tieto.
Silminnäkijä Benjaminia kuulusteltiin.
Benjaminilta kysyttiin lisätietoja, sillä hän oli nähnyt ampujan.
Ampuja oli keskimittainen.
Minua hiukan pidempi, ehkä noin 180-senttinen.
En muista, millainen takki ja mitkä housut hänellä oli yllään.
Yleensä pistooli on kooltaan tätä luokkaa.
Ampujan ase oli hieman pidempi, ja siihen oli kiinnitetty jotain.
Sitten ampuja katosi, enkä katsonut, minne hän suuntasi.
Silminnäkijän tiedoista ja poliisin ripeydestä huolimatta -
syypäästä ei löytynyt jälkeäkään.
Saavuttuamme oli kulunut jo useampi minuutti.
Siinä ajassa ehtii pitkälle Malmössä.
Pyörällä, mopolla tai autolla pääsee vielä pidemmälle.
Esitutkinnan johtajaksi määrättiin tarkastaja Monica Olhed Hansson.
Hän aloitti murhatutkimukset heti.
Sikäläisissä vuokra-asunnoissa majailee ihmisiä eri elämänaloilta.
Joukossa on niin tavan kansalaisia kuin rikostaustaisiakin.
Uhria ammuttiin useasti Kantatgatanin kääntöpaikalla.
Mies retkotti ammuttuna maassa.
Teloitus se oli.
Saimme miehen nimen selville varsin pikaisesti.
Mies oli Charles Limerius,
ampumisen aikaan 48-vuotias, kahden lapsen isä.
Hän asui väliaikaisesti äidillään,
kääntöpaikkaa vastapäätä sijaitsevassa rakennuksessa.
Ainakin toinen pojista oli innokas koripalloilija.
Isäkin oli kiinnostunut lajista.
Tahdoimme selvittää, mistä syystä hänet teloitettiin.
Limeriuksen ampumispäivän aamuna -
toinen pojista matkasi Lundin koripallokisoihin.
Autossa puhuttiin, että Lindängenissä oli ammuskeltu.
En miettinyt juttua sen enempää.
Onhan se surullista, mutta minkä sille mahtaa?
Pelasimme ottelumme ja ajoimme takaisin.
Äiti soitteli minulle pitkin päivää ja tivasi, milloin tulen kotiin.
Tyynnyttelin häntä.
Tulin otteluista kotiin Malmöön.
Salilla treenatessani äiti jatkoi soittelua.
"No mikä nyt on?"
Hän käski minun tulla kotiin.
Kun pääsin kotiin, äiti ja veljeni istuivat sohvalla -
kolkon näköisinä.
He sanoivat: "Se ammuttu oli isäsi."
Mietin ensiksi, että mitä hittoa isä oli tehnyt.
Ei ketään ammuta noin vain. Jokin syy siihen piti olla.
Ei sellaista satu umpimähkään.
Eilisen ammuskelutapauksen silminnäkijöitä kuulustellaan -
Malmön Lindängenissä.
Paikalta pakeni yksi henkilö, mutta syyllisiä voi olla useita.
Pidimme sitä järjettömänä, että joku ammuttiin keskellä päivää.
Rapussani ammuttiin samana vuonna, joten säpinää riitti.
Se hermostuttaa.
Ampumisen tarkoituksena ei ollut pelotella vaan lahdata.
Palkkamurhasta en tiedä.
Uhri oli viisikymppinen mies, jolla ei ollut rikostaustaa.
Iltapäivällä pidettiin pikainen tiedotustilaisuus.
Skånen poliisipäällikkö ilmoitti,
että Malmön murhasta oli tullut kansallinen rikostapaus.
Sitä tutkii samanlainen erikoisryhmä kuin Malmön sarja-ampujaakin.
Mielestäni tässä on ylitetty moraalinen rajapyykki.
Moraalisuus on löyhentynyt.
Nykyään toista saa ampua ja uhkailla veitsellä.
Lindängenin turvatoimia vahvistetaan tehostetuilla poliisipartioilla.
Poliisi esitteli takavarikoituja aseita.
Poliisi moitti tehottomia lakeja,
jotka koskevat aseiden laitonta hallussapitoa.
Vuosina 2011 ja 2012 nähtiin Malmössä -
uskomattoman monta ammuskelua.
Monesti ammuskelut tapahtuivat rikollisjengien sisällä.
Harvassa olivat ne tapaukset, joissa uhrit olivat viattomia.
Poliisi ei ennestään tuntenut Limeriusta.
Kävi silti ilmi, että hänellä oli rahapulaa.
Olisiko se murhamotiivi?
Kun olin pieni, isä työskenteli Deloittella konsulttina.
Hän matkustelikin.
Kun olin noin nelivuotias,
isä tuli töistä myöhään perjantai-iltana.
Äiti, veljeni ja minä olimme kotona, ja isä saapui kahdeksan maissa.
Katsoimme elokuvaa eväiden kera.
Se oli viikon kohokohta, kun perhe kokoontui siten.
Elämämme oli verrattain vakaata, ja isällä oli kohtalaiset tulot.
Hän oli kuitenkin -
aina suunnitellut perustavansa oman yrityksen -
ja rikastuvansa.
Ongelma piili siinä, että hän tuhlasi kaikki rahansa.
Kun hänellä siis joskus oli rahaa, koko summa törsättiin.
Isällä ei ollut minkäänlaista puskuria -
niille ajoille, joina rahaa tuli heikommin.
Alamäki alkoi vuoden 2009 paikkeilla.
Isä joutui myymään Audi A6-autonsa, josta hän oli tosi ylpeä.
Samoin asunnon.
Hän joutui ostamaan pienemmän kämpän Bunkeflosta,
missä hän ei ikinä viihtynyt.
Siellä hän asui puolitoista vuotta.
Niihin aikoihin hän liittyi AA:han, mikäli oikein muistan.
En tiedä, paljonko töitä hän teki silloin.
Oli silti selvää, että raha-asiat sujuivat huonommin.
Lopulta isä päätti muuttaa äidilleen Kantatgatanille.
Sukulaiset kuvailivat Charlesia niin,
että hän etsiskeli paikkaansa koettuaan vaikeita aikoja.
Lisäksi hän pyrki jälleen hyviin väleihin poikiensa kanssa.
Sen verran muistan Charlesista.
Tutkimme oliko hänellä vaikkapa velkoja.
Kävi ilmi, että joku oli Charlesille velkaa -
pienen summan.
Ei tosin ilmennyt mitään sellaista, mikä olisi selittänyt,
minkä takia Charles murhattiin.
Isällä ei ollut minkäänlaista rikostaustaa.
Niinpä arvelimme, että rahapulmiensa takia -
hän oli saattanut sotkeutua joihinkin mafiajuttuihin.
Olihan sitä vaikea uskoa, mutta...
Sellaista alkaa epäillä, koska ei ketään murhata noin vain.
Tutkimme Limeriuksen yritykset perinpohjaisesti.
Tietyistä maksutapahtumista oli keskusteltu yrityksiin liittyen.
Emme kuitenkaan löytäneet minkäänlaista murhamotiivia.
Limeriuksen taustojen tutkiminen ei tuottanut uusia johtolankoja.
Tutkijat keskittyivät rikospaikkaan.
Paikan päältä löytyi tietenkin hylsyjä.
Uhrin puhelin lojui tästä lyhyen matkan päässä.
Niinpä tulkittiin, että uhri puhui puhelimeen ampumishetkellä.
Hänet ammuttiin läheltä.
Uhri ei siis juossut tekijää pakoon vaan seisoskeli paikoillaan.
Kääntöpaikalle oli pysäköity punainen auto.
Silminnäkijä oli huomannut auton saapumisen.
Auto oli paikoillaan murhan jälkeen. Kyseinen nainen oli huomannut sen.
Häntä ärsytti aina kun rikottiin paikallista pysäköintikieltoa.
Huomasimme, että vasen sivupeili oli taitettu kiinni.
Silloin ei näe perässä ajavia.
Sen sijaan autosta näki paikkaan, jossa Limerius ammuttiin.
Auto seisoi kääntöpaikalla,
ja Limerius ammuttiin polulla, joka kulki paikan vierestä.
Auto oli ihan lähellä.
Tekijän uskottiin saapuneen autolla.
Hän odotti autossa uhria ja tarkkasi tätä sivupeilistä.
Merkit viittasivat siihen, että auto liittyi rikokseen.
Poliisi päätti viedä auton tutkittavaksi.
Auto oli rekisteröity tekaistulla nimellä.
Samoissa nimissä on tuhansia autoja.
Saimme myös vahvistettua auton edellisen omistajan.
Kuulustelussa tämä kertoi,
kenelle oli tosiasiassa myynyt auton,
vaikkei omistajuus ollutkaan vaihtunut papereissa.
Myyjä piti outona sitä, ettei ostaja katsonut papereita.
Tämä vain halusi halvan auton, jonka paperit ovat kunnossa.
Siksi ostaja kiinnostui entistä enemmän.
Poliisi hankki lisätietoja punaisen auton ostajasta.
Tämä oli 28-vuotias mies Malmöstä.
Murhatapauksissa hankitaan dataa kännykkätorneista.
Näin havaitaan lähiseudun puhelimet.
Saimmekin tietoja autonostajan puhelimesta.
Puhelin oli muodostanut yhteyden Kantatgatanin kattavaan torniin.
Mies saatiin paikannettua rikospaikalle murhan aikaan.
Tarkistimme hänen puhelutietonsa.
Hän oli käynyt paikalla kolmesti aiemmin.
Pikipäin.
Emme kuitenkaan voineet todistaa hänen ja uhrin välistä kytköstä.
Voidaan sanoa, että epäilty vietti verrattain vakaata elämää.
Mies oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta.
Hän asui Malmössä ja työskenteli vanhempiensa ravintolassa.
Tyypillisenä päivänä hän teki töitä ravintolassa aamulla.
Sitten hän palasi iltapäivällä, ja työt jatkuivat iltaan asti.
Kävi ilmi, että miestä oli syytetty pahoinpitelystä.
Eräs nainen ilmoitti siitä.
Muuta ei selvinnyt.
Epäiltyä ei suinkaan voinut leimata jengirikolliseksi.
Asia ei ollut niin.
Poliisi alkoi tarkkailla epäiltyä.
Näin katsottiin, etenisikö tutkinta.
Tarkkailussa selvisi vain se,
että miehen rakastajatar asui lähellä tämän työpaikkaa.
Yksityiskohtia ei selvinnyt.
Mies liikkui kodin, työpaikan ja tuon naisen asumuksen välillä.
Miestä oli syytä epäillä, mutta motiivi ei valjennut.
Häntä ei vieläkään pystytty yhdistämään Limeriukseen mitenkään.
Tarkkailu päättyi.
Vaikkei Charlesia ja epäiltyä voitu yhdistää,
poliisi päätti vahvistaa epäilyksiään.
Epäilty pidätettiin 12. maaliskuuta 2012.
Häntä syytettiin Limeriuksen murhasta.
Miestä kuulusteltiin autonkin osalta.
Hän väitti, ettei auto ole hänen.
Mies ei muka tiennyt siitä mitään eikä ollut käynyt Kantatgatanilla.
Tavaratilassa ja apukuskin paikalla oli kaikenlaista tavaraa.
Joukossa oli muovipusseja, lahjapaperia -
sekä muutakin rojua.
Testitulokset osoittivat, että yhdessä muovipussissa oli -
epäillyn sormenjäljet.
Pussissa oli Lycamobilen logo.
Mies vastasi, että pussi oli saattanut käydä ravintolan puolella.
Sieltä sormenjäljet kai tulivat.
Mies oli hakenut kyseistä autoa Ruotsin liikenneviraston kautta.
Epäilty kaiketi varmisti, ettei auto ollut hänen nimissään.
Sitä hän ei halunnut.
Pidätyksen yhteydessä tutkittiin myös epäillyn asunto.
Sieltä takavarikoitiin miehen tietokone ja puhelin.
Emme löytäneet sitä puhelinta, joka havaittiin Kantatgatanilla.
Tietokone puolestaan vietiin IT-tutkijoiden koluttavaksi.
Tietokoneella oli etsitty erinäisiä pistooleja.
Sen mallisia pistooleja, joihin sopi -
rikospaikalta löydettyjä ammuksia.
Myös äänenvaimentimia oli haettu.
Kävi myöskin ilmi, että haut oli yritetty poistaa.
Se kiinnosti luonnollisesti.
Epäillyn tietokonetta tutkittiin lisää.
Teknikot löysivät jotain muutakin kiintoisaa.
Epäillyn tietokoneesta ilmeni,
että hän oli lukenut reportaaseja netissä.
Erään rikollisen haastatteluja siis.
Tavallaan ymmärränkin sen.
Tokihan kadunmies ei halua pelätä rikollisia.
Mitä haittaa siitä tosin on, että oma muija käy linnakundilla?
Tuomioita oli kertynyt 31.
Huumerikoksia, varkauksia ja murhakin.
Kyseinen rikollinen oli istunut tarkoin vartioiduissa vankiloissa.
Tuon haastattelun kuvissa ja video-osuuksissa -
kyseinen rikollinen muistutti hämmästyttävästi Charlesia.
Poliisi tarkasteli rikollista.
Tarkoitus oli etsiä kytkös tämän ja Limeriuksen murhan välillä.
Mies oli kiintoisa, sillä hän eli samalla alueella -
ja kenties samassa kerrostalossa kuin Limerius.
Juuri murhan aikaan hän oli päässyt ehdonalaiseen -
pitkän tuomion jälkeen.
Mies oli saanut tuomionsa naisen törkeästä raiskauksesta.
Poliisi jatkoi rikollisen tutkintaa.
Tämän rikostausta syynättiin.
Seurauksena oli havainto, jolla hänet voi yhdistää epäiltyyn.
Joudumme palaamaan vuoteen 1992.
Tuo rikollinen ampui -
kaksi miestä kuoliaaksi Malmössä.
POIKAYSTÄVÄ AMMUTTU
TUPLAMURHA
Toisesta murhasta hänet tuomittiin.
Toinen tappo kuitattiin itsepuolustuksena.
Sillä miehellä, jonka murhasta tuomio tuli,
oli Emma-niminen tytär.
Kävi ilmi,
että Emmalla oli ollut katkonainen rakkaussuhde -
kyseiseen epäiltyyn. Siinä oli kytkös -
epäillyn ja rikollisen välillä.
Poliisi vahvisti Emman rakastajattareksi,
jota epäilty oli tapaillut tarkkailun aikana.
Poliisi toivoi ratkaisua siihen, miten palaset sopivat yhteen.
Pidätetty Emma joutui kuulusteluun toukokuussa 2012.
Emma työskenteli säätiössä,
joka oli tarkoitettu toipuville huumeriippuvaisille.
Siellä oli töissä myös Marianne.
Marianne oli se nainen, jonka tuo rikollinen oli raiskannut.
Raiskaaja oli vapautunut juuri.
Marianne tutustui Emman äitiin.
Tämän mies murhattiin vuonna 1992.
Siten nuo kolme naista tunsivat toisensa.
Emma, Annika ja Marianne.
Emma kuuli, että sama rikollinen oli ampunut hänen isänsä -
noin 20 vuotta aiemmin.
Sen Emma kertoi epäillylle.
Kuulusteluissa Emma kuvaili, miten voimakkaasti epäilty reagoi.
Mies kuuli rikollisen taustoista -
sekä siitä, mitä tämä oli tehnyt Emman isälle ja Mariannelle.
Sitten mies totesi suunnilleen näin: "Se kaveri ei ansaitse elää."
Niinpä aloimmekin pohdiskella.
Olisiko epäilty tehnyt tuon murhan -
ikään kuin suojellakseen Emmaa?
Siksi uskoimme, että juttuun liittyivät -
Emma, Annika-äitinsä ja Marianne.
Tuo yhteensattuma oli melkeinpä hämmästyttävä.
Osapuolet olivat ventovieraita,
ja heillä paljastui olevan noin syvällinen yhteinen nimittäjä.
Palaset loksahtivat paikoilleen.
Nyt oli nähtävästi saatu yhdistettyä naiset, epäilty ja rikollinen.
Miksi sitten Limerius ammuttiin?
Tekniset kuvaajamme -
ottivat stillkuvan epäillyn katsomasta filmistä.
Meillä oli Charles Limeriuksen kuva.
Valokuvaajat muokkasivat miehille samanlaiset vaatteet.
Kuvat pantiin vieretysten. Miehillä oli samanlaiset lasit.
Yhdennäköisyys oli niin huomattava, että kuka tahansa olisi erehtynyt.
He asuivat samassa rapussakin.
Kun Limerius lähti ulos, epäilty piti häntä -
sinä rikollisena.
Niin ymmärsimme.
Rikollinen ei näyttänytkään samalta tuona murhapäivänä.
Sitä epäilty ei tiennyt.
Hänhän oli nähnyt pelkän nettiin ladatun haastattelun.
Siksi hän piti Limeriusta kohteenaan.
Siinä vaiheessa tilanne alkoi selkiytyä.
Väärä mies oli tullut ammutuksi.
Limeriuksella oli järkyttävän huono tuuri.
Hän sattui väärään paikkaan.
Totuus oli nyt tarua ihmeellisempi.
Näin merkillistä tapausta ei voisi ottaa tosissaan,
vaikka siitä kirjoitettaisiin kirjakin.
Uskoimme, että kyseessä oli pieleen mennyt ampumatapaus.
Tiesimme mikä motiivi epäillyllä oli ampumiseen.
Sekin oli vahvistettu.
Poliisi kertoi äidille teoriansa, jonka hän kertoi meille veljeksille.
Äiti sanoi, että niin poliisi vain luulee.
Kaikesta kuitenkin ilmeni, että totta se oli.
Reaktioni oli kaksijakoinen.
Yksi: piru vie, mikä sattuma.
Toisekseen oli helpottavaa saada selko tapahtuneesta.
Selvisi, ettei isää murhattu hänen tekosiensa vuoksi.
Pari ääliötä oli vain palkannut tohelon tappajan,
ja isä joutui väliin.
Oli niinkin, että...
Minä...
Olin potenut raskasta stressiä niiden viikkojen aikana.
Oli helpottavaa kuulla tapahtuneesta sellainen versio,
joka puhdisti isäni kaikista epäilyksistä.
Sen kuuleminen oli huojentavaa.
Olinhan pähkäillyt iät ja ajat,
että mitä isä oli tehnyt.
Muidenkin mietteitä tulee vatvottua.
Jos tämä tarina julkistetaan,
tuntuu aivan siltä kuin tämä lopputulos tasaisi -
isän karman hänen elämänsä lopuksi.
Minua ei haittaa laisinkaan, että ampujaa syytetään murhasta.
Sillä ei ole merkitystä, että väärä henkilö murhattiin.
Murhasta minä nostan syytteen.
Teknisiä todisteita ei silti ole. Näyttö on toisarvoista.
Meillä oli puhelin,
joka oli havaittu Kantatgatanilla edellispäivänä.
Puhelin paikannettiin sinne rikoksen aikaan.
Puhelin saatiin yhdistettyä epäiltyyn.
Hänen ostamansa auto oli pysäköity sinne.
Kuten sanoinkin, etuistuimella oli muovipusseja.
Niissä oli sormenjälkiä.
Ampuma-asetta meillä ei ollut.
Epäilty reagoi erikoisesti saatuaan kuulustelukutsun.
Hän kieltäytyi jyrkästi tulemasta kuulusteltavaksi.
Vaikka epäilty olikin haluton tulemaan kuulustelluksi,
tapahtuman vaiheet alkoivat valjeta.
Marianne kuuli, milloin rikollinen vapautuisi.
Emman äiti Annika välitti tuon tiedon epäillylle.
Epäilty lähti tiedustelemaan Kantatgatania.
Päivämäärät täsmäävät epäillyn tiedustelukäynteihin.
Hän väitti olleensa töissä.
Niin olikin, mutta kuljimme saman matkan kuin hän.
Hänellä olisi ollut kosolti aikaa -
kulkea töistä Kantatgatanille.
Murha-asetta emme löytäneet.
Tutkimme epäillyn kodin ja vanhempiensa ravintolan.
Asetta ei löytynyt.
Joku kai auttoi sen hävittämisessä.
Sitten tarkasteltiin naiskolmikkoa.
Miten Emma, Annika-äitinsä ja Marianne liittyivät -
rikollisen suunniteltuun murhaan?
On eroteltava se, miten naiset saattoivat olla osallisia -
ja kuinka todenperäisiä epäilykset ovat.
Rikokseen liittyi lukuisia ja kiinnostavia tekstiviestejä.
Marianne oli lähettänyt ne Annikalle.
Kun naiset kuulivat Lindängenin murhasta,
he sanoivat avaavansa samppanjapullon.
Tulkitsen sen niin, että he ilahtuivat -
tuon rikollisen murhasta.
Viesti lähti heti murhan jälkeen.
Siinä kesti vain noin tunti, että murha levisi massamediaan.
Naiset arvelivat toisessa viestissä, että jokin oli mennyt vikaan.
Viisikymppinen mies ammuttiin kuoliaaksi -
Malmön Lindängenissä.
Hänellä ei ollut rikostaustaa.
Viesteistä voi päätellä, että naiset uskoivat -
epäillyn ampuneen rikollisen.
Sitten selvisikin, että pieleen meni.
Myös epäilty ja Emma viestittelivät.
Mies soitti Kantatgatanilta ja pyysi tietoja rikollisesta.
Emma kysyi Mariannelta ja välitti kuulemansa epäillylle.
Emma siis tiesi, että epäilty menisi Kantatgatanille.
Kuvailemani perusteella -
nostin lopulta syytteen Emmasta.
Syytin myös Annikaa murhajuoneen osallistumisesta.
Kohteena oli siis se rikollinen.
Marianne sai syytteen juonen salaamisesta.
Tämä kaikki perustui naisten väliseen yhteydenpitoon.
Mitä tulee epäiltyyn, tutkinta suoritettiin oikein hyvin.
Seikkaperäistä näyttöä oli paljon, mikä oli miehelle ongelmallista.
Emman puheiden perusteella tiesimme miehellä olleen motiivi.
Lars Morand söisi hattunsa, jos juttu ei pätisi käräjillä.
Hän pitää hattua.
Toisarvoiset todisteet ovat kuin ketju.
Jos yksi lenkki pettää, koko ketju purkautuu.
Oikeudenkäynti alkoi Malmössä 27. marraskuuta 2012.
Istuntoa seurasivat Limeriuksen sukulaiset.
Se mies istui minua vastapäätä salissa.
Minulle esitettiin kysymyksiä.
"Mitä mieltä isäsi oli?"
"En tiedä. Hänethän murhattiin."
Sitten vain istuin ja tuijotin murhaepäiltyä.
Poliisilla ei ollut lisäkysymyksiä.
Puhuin salissa enintään kolme minuuttia.
Puheilleni tuli isän Stefan-serkku, josta tykkään.
Hän sanoi näin: "Hyvä, kylmänviileitä vastauksia."
Se tuntui hyvältä.
Sen jälkeen en nähnyt syytettyä.
Näimme tosin käytävällä ne kaikki kolme naista.
He taisivat itkeä.
Totta puhuen oli vaikeaa tuntea myötätuntoa heitä kohtaan.
Viaton kahden lapsen isä kuoli kuuteen laukaukseen -
Lindängenin videopuodin edustalla.
Tekijä oli 28-vuotias mies, joka ampui kahdesta metristä.
Syyttäjän mukaan hän aikoi tappaa toisen sikäläisen asukkaan.
Ampuja oli tosin erehtynyt henkilöstä.
Hän ampui väärän miehen.
Kolme naista sai syytteen murhaan osallistumisesta.
Ampuja on kiistänyt rikoksensa toistuvasti.
Hän sai 15 vuoden vankilatuomion.
Epäilty valitti tuomiosta.
Hovioikeus kohotti tuomion 16 vuoteen.
Naiset vapautuivat osallisuutta koskevista syytteistä.
Emme onnistuneet osoittamaan, että he tiesivät tappoaikeista.
Se oli tavoite.
Sen he taas olisivat luultavasti hoksanneet,
että syypää aikoi vaikkapa pahoinpidellä rikollisen,
muttei murhata.
En pidä tätä pettymyksenä.
Ymmärrän ja hyväksyn molempien tuomioistuinten kannat.
Niiden arvio poikkesi omastani, ja sellaista sattuu.
Tapaus oli minulle ainutkertainen.
En vieläkään usko, että tällaiset olosuhteet toistuvat.
Tarkoitan rikoksen taustoja.
Tapauksen osallisilla sattui olemaan yhteinen nimittäjä.
Tätä tapausta en unohda milloinkaan.
Niin huomattavia yksityiskohtia siihen liittyi.
Siksi tulen muistamaan sen.
Murha oli epätavallinen, koska väärä henkilö ammuttiin.
Ammuttu oli täysin normaali kahden lapsen isä,
jolla ei ollut minkäänlaista rikostaustaa.
Se on karmeaa.
Kuten sanoin, sinä päivänä pelasimme korista Lundissa.
Isä lähti tuolloin ovesta ulos siitä syystä,
että hänen oli tarkoitus lähteä Lundiin.
Hän aikoi katsella otteluani ja osallistua Lundin kisapäiviinkin.
Ne pidetään joka vuoden tammikuussa.
Väkisinkin miettii, että oliko minun pakko lähteä kisoihin.
Muutoin isä ei olisi lähtenyt ovesta ulos,
ja siksipä...
Kaikki olisi toisin.
Kyllä minä sitä mietin.
Että...
Oliko ihan pakko lähteä Lundiin katselemaan muksujen korispelejä?
Tekstitys: Jouni Jussila plint.com