PROGRAMMET INNEHOLDER STERKE BILDER. ENKELTE NAVN HAR BLITT ENDRET.
Jeg hadde fri den dagen, jeg hadde luftet hunden.
Han løp løs, og jeg gikk langsomt bak ham.
Da jeg kom hit, hørte jeg skudd. Pang! Pang!
Jeg ser rundt meg og får se en fyr.
Han står der og avfyrer skuddene.
Så senker han våpenet og løper.
Jeg blir sjokkert og rådvill, så jeg tar opp telefonen.
Jeg ringte politiet: "Jeg tror jeg så at noen bli skutt."
DOBBELTGJENGEREN
På formiddagen 3. januar 2012 blir nødetatene varslet
om at en mann skal ha blitt skutt på Kantatgatan i søndre Malmö.
Vi satt på stasjonen og drakk kaffe da alarmen gikk.
Vi fortet oss ut til bilene.
Og på vei ditt strømmet varslene inn over radioen.
Du forbereder deg og prøver å finne din rolle i det.
Skal jeg forsøke å redde et liv? Skal jeg sperre av området?
Gjerningsmannen kunne fortsatt være på åstedet.
Jeg hadde politiet på telefonen. De ba meg sjekke om han levde.
Og så kom vi hit.
Jeg vet ikke om jeg kjente etter puls eller sjekket om han pustet.
Folk kom til, og naboene så ut på oss.
Det ble en samling av folk her til slutt.
Det var blod overalt på bakken.
Rundt her så vi en ansamling av folk.
Det er mye å håndtere når du kommer først til stedet.
Hva har skjedd? Hvem er de andre som står her?
Er det en i nærheten som er farlig?
Han ligger på fortauet, på ryggen.
Han ligger helt stille og har åpne øyne.
Vi går ned på kne og starter med hjertekompresjoner
for å få oksygen rundt i kroppen frem til ambulansen kommer.
Etter en stund ser vi at det kommer blod ut av munnen hans.
Da får han ikke luft til lungene.
Det er et tegn på at det har gått for langt.
Vi legger ham på siden, tømmer munnen for blod
og fortsetter til ambulansen kommer.
Ti eller tjue minutter er ikke så lenge,
men holder du på å dø, er ett minutt veldig lang tid.
Johannes og kollegaene bytter på å gjøre hjertekompresjoner
selv om mannen ikke viser noen livstegn.
Etter ti minutter kommer ambulansen.
Ambulansen tok ham ikke med seg.
De vurderte ham som død. "Vi kan ikke redde ham."
Det går ikke.
Vi valgte å la ham bli liggende og la et teppe over ham.
Så ble åstedet sikret så teknikerne kunne undersøke det.
Mens de venter på teknikerne prøver de å danne seg et bilde av åstedet.
Er det noe der som kan hjelpe dem i jakten på morderen?
Vi fant en veske som lå ganske nær.
Det lå et kamera i den.
I buskene i nærheten lå det en telefon.
Vi begynte å se etter tomhylser på stedet.
Og så må man jo lete etter vitner.
Har noen kameraovervåkning her?
Vi må se oss rundt og undersøke slikt.
Vi må banke på hos folk og spørre om de så eller hørte noe.
Kanskje noen hørte smellet og så en som løp av gårde?
Slike opplysninger er gode å ha.
Politiet avhører også vitnet Benjamin.
De håper han kan gi dem nye opplysninger siden han så skytteren.
Han hadde en normal bygning.
Han var kanskje litt høyere enn meg, rundt 180 cm.
Jeg husker ikke hva slags jakke eller bukser han hadde på seg.
En normal pistol er kanskje på denne størrelsen.
Denne virket lengre, det var som om det var noe på den.
Og så forsvinner han. Jeg får ikke med meg hvor han går.
Selv om de har vitneopplysninger og var raskt på plass,
finner ikke politiet noen spor etter gjerningsmannen.
Det har gått ganske mange minutter før vi kommer dit.
Malmö er ikke stor. Du rekker langt på ti minutter.
Om du sykler, kjører moped eller bil, rekker du enda lenger.
Kriminalinspektør Monica Olhed Hansson
utnevnes til etterforskningsleder.
Hun begynner straks med å sette seg inn i drapssaken.
Området tilhører millionprogrammene der det bor ulike typer mennesker.
Der bor vanlige folk, men også mange som er kriminelle.
Offeret ble skutt med flere skudd på en snuplass i Kantatgatan.
Han ble også beskutt da han lå nede, så han...
Han ble regelrett henrettet.
Vi identifiserte ham fort, hva han het og så videre.
Det var en person som het Charles Limerius.
Han var 48 år da han ble skutt. Han var tobarnsfar.
Han bodde der midlertidig, hos sin mor,
i en bygning som var vendt ut mot snuplassen.
Minst en av sønnene hans var veldig opptatt av basketball.
Han var også svært engasjert i basketball selv.
Vi lurte på hva som var grunnen til at han ble henrettet.
Samme morgen som Charles Limerius blir skutt,
er en av sønnene på vei til en basketballturnering i Lund.
En i bilen sa det hadde vært en skyteepisode i Lindängen.
Du sier at det er sykt, men tenker ikke mer på det.
Det er jo tragisk, men hva skal jeg si?
Så vi spilte kampene våre og dro tilbake.
Mamma ringte meg uten stans.
-"Når kommer du hjem?" -"Ta det med ro."
Da jeg kom hjem til Malmö,
gikk jeg på treningssenteret, og hun fortsatte å ringe meg.
"Hva er det? Hva er det du vil?"
Hun sa bare at det var viktig at jeg kom hjem.
Da jeg kom hjem, satt mamma og broren min i sofaen.
De så veldig dystre ut.
Og så fortalte de at det var min far som hadde blitt skutt.
Min første tanke var: "Hva faen har han gjort?"
Du blir ikke skutt slik uten grunn, det må ha vært en grunn til det.
Det er ikke noe som skjer ved en tilfeldighet.
De arbeider med å avhøre vitner til gårsdagens fatale skyteepisode
i bydelen Lindängen i Malmö.
En person løp fra åstedet,
men politiet sier det kan være flere gjerningsmenn.
Vi syntes det var sprøtt at noen ble skutt midt på lyse dagen.
En ble skutt i trappeoppgangen min samme år, så det skjedde mye her.
Du blir urolig.
Han skjøt ikke for å skremme ham.
Det var en ren henretting.
Jeg vet ikke om det var et bestillingsdrap.
Vi vet det er en mann i 50-årene som ikke er kjent for politiet.
På en pressekonferanse i ettermiddag meddelte Skånes politisjef
at drapet i Malmö hadde blitt en nasjonal sak,
og at en spesialgruppe lik den de brukte mot serieskytteren i Malmö,
ville tas i bruk.
Personlig føler jeg at vi har krysset en moralsk grense.
Det som ikke var ok før, er ok nå. Det er ok å skyte og stikke folk.
Alt i kveld vil Malmö-politiet øke sin tilstedeværelse i byen
og i Lindängen for å øke tryggheten.
Malmöpolitiet viste frem beslaglagte våpen.
De er opprørt over en tannløs lovgivning
og av hvordan loven mot ulovlig våpenbesittelse blir anvendt.
Rundt 2011 og 2012 var det mange dødelige skyteepisoder i Malmö.
Mange av skyteepisodene skjedde i de kriminelle gjengene.
Det var ikke mange ofre som ikke var innblandet i dem.
Charles Limerius er ikke kjent for politiet fra før.
Men det kommer frem at han hadde økonomiske problemer.
Kan det være motivet for drapet?
Da jeg var liten, jobbet han som konsulent hos Deloitte.
Han reiste mye.
Da jeg var rundt fire, kom pappa alltid sent hjem på fredagskveldene.
Jeg, min mor og min bror var hjemme, og han kom i åttetiden.
Og da var det alltid film, potetgull og Coca-Cola.
Det var den beste stunden i uken når familien var samlet slik.
Han hadde en stabil og god jobb og sikkert en grei inntekt.
Men han hadde nok alltid
tanker om å starte for seg selv.
Han ville bli ordentlig rik.
Problemet var at han brukte opp alle pengene.
Det kunne komme mye penger inn, men det gikk også mye penger ut.
Så han hadde nok ingen buffer, antar jeg,
da det etter hvert ikke kom inn så mye penger.
Rundt 2009 begynte det å gå litt dårligere.
Han måtte selge bilen, en Audi A6 han var veldig stolt av.
Han måtte selge leiligheten.
Han måtte kjøpe en mindre leilighet i Bunkeflo,
og han likte seg aldri så godt der, tror jeg.
Han bodde der i ett og et halvt år.
Det var nok samtidig som han begynte å gå på AA-møter.
Jeg vet ikke hvor mye han jobbet da, dessverre.
Men det var ganske tydelig at det gikk dårligere økonomisk.
Til slutt valgte han å flytte til sin mor i Kantatgatan.
Charles ble beskrevet av de pårørende
som en som var på vei opp igjen etter en vanskelig periode.
Han var i ferd med å bygge opp igjen et godt forhold til sønnene.
Slik vil jeg huske Charles.
Vi undersøkte om han hadde gjeld eller annet.
Det vi fant ut,
var at det trolig var en som skyldte Charles en mindre sum.
Men det lå ikke noe i det som forklarte hvorfor Charles...
Spørsmålet var fortsatt: "Hvorfor ble Charles drept?"
Han hadde ingen kriminell bakgrunn i det hele tatt.
Vi tenkte også, gitt at det gikk dårlig for ham økonomisk,
at han hadde rotet seg opp i noen mafiagreier.
Det var uvirkelig, men de tankene...
Vi fikk jo mistanker.
Du blir ikke bare drept sånn uten videre.
Charles Limerius hadde hatt foretak, så vi undersøkte dem.
Der var pengetransaksjoner som det oppsto diskusjoner rundt,
men der var ingenting som kunne gi et motiv
for at noen ville drepe ham.
Kartleggingen av Charles Limerius' liv ga dem ingen ledetråder,
så etterforskerne fokuserte på å finne spor på gjerningsstedet.
På gjerningsstedet fant vi selvsagt patronhylser.
Og offerets telefon lå et lite stykke unna offeret.
Vi tolket det slik at offeret trolig snakket på telefonen
da han ble skutt.
Han ble skutt på nært hold.
Han løp ikke, han ble ikke innhentet av en gjerningsmann.
Han sto helt enkelt der.
Det viste seg også at det sto parkert en rød bil på snuplassen.
Et vitne hadde sett at bilen kom dit.
Den ble stående der etter drapet.
Det irriterte henne at biler sto parkert på snuplassen,
for det var parkeringsforbud der.
Vi så at det venstre sidespeilet var vridd innover.
Man kunne ikke se noe i det om man kjørte med det slik.
Men man kunne se det stedet der Charles Limerius ble skutt.
Bilen sto på snuplassen,
og Charles Limerius ble skutt på fortauet rundt snuplassen.
Den sto bare noen meter unna.
Kanskje gjerningsmannen kom i bil og ventet i den på offeret,
at han så etter ham i speilet.
Siden det er mye som tyder på at bilen er involvert i ugjerningen,
beslutter politiet å ta den inn til tekniske undersøkelser.
Bilen var registrert på en såkalt "bilmålvakt",
i dette tilfellet en mann det sto registrert tusen biler på.
Og vi kan også se hvem bilen sto registrert på før ham.
I avhør med ham
sier han hvem han egentlig solgte bilen til,
selv om administrativt eierskap ikke var overført til ham.
Selgeren reagerte på at kjøperen ikke engang ville se på den.
Han ville bare ha en billig bil med betalt registreringsavgift.
Så da ble denne kjøperen mer interessant for oss.
Politiet får tak i mer informasjon om kjøperen av den røde bilen.
Det viser seg å være en 28 år gammel mann fra Malmö.
Etter drapet sjekket vi datatrafikk fra mobiltelefontårnet
for å se hvilke telefoner som befant seg i området.
Det viser seg at personen som hadde kjøpt bilen,
at telefonen hans sendte signaler til masten som dekket Kantatgatan.
Vi kunne altså knytte ham til stedet på tidspunktet for drapet.
Vi så på telefonhistorikken hans tilbake i tid.
Og da så vi at han hadde vært på stedet tre ganger tidligere.
Bare i korte perioder.
Men ingenting tydet på at han hadde en kobling til offeret.
Denne mannen hadde et ganske strukturert liv.
Han er gift og har to barn.
Han bodde i Malmö og jobbet på foreldrenes restaurant.
På en vanlig dag hadde han ansvaret for restauranten på formiddagen.
Så kommer han tilbake til restauranten senere på kvelden.
Han hadde noen dommer for mishandling fra før.
Jeg tror en kvinne hadde anmeldt ham.
Men vi hadde ikke stort mer på ham.
Han var ikke en slik vi vil kalle for en gjengkriminell.
Det hadde vi ikke et inntrykk av.
Politiet setter den mistenkte mannen under overvåkning
for å se om de kan finne noe som leder etterforskningen videre.
Spaningen viste oss ikke noe mer enn at han hadde en elskerinne.
Hun bodde ikke så langt unna der han jobbet.
Men det kom ikke frem noe spesielt i forbindelse med det.
Vi så at han beveget seg mellom boligen, arbeidsplassen og kvinnen.
Vi hadde flere grunner til å mistenke ham,
men vi hadde ikke et motiv.
Og vi hadde fortsatt ingenting som koblet ham til Charles Limerius.
Spaningen blir avsluttet.
Selv om det ikke fins koblinger mellom Charles og den mistenkte,
beslutter politiet å ta sine mistanker til neste nivå.
12. mars 2012 blir mannen pågrepet
mistenkt for drapet på Charles Limerius.
Etter pågripelsen spurte vi ham også om bilen.
Han benekter at det er hans bil.
Han kjente ikke til den, og han hadde ikke vært i Kantatgatan.
Det lå masse rot i bagasjerommet, og det lå også ting i forsetet.
Der lå et par plastposer og litt gavepapir
og noe annet i høyre forsete.
Og senere fikk vi vite at på en av plastposene
hadde de funnet fingeravtrykkene hans.
Det var en plastpose det sto "Lyca mobile" på.
I avhør sa han at posen sikkert hadde vært i restauranten hans
og at det var der fingeravtrykkene ble avsatt.
Så ble det konstatert at han hadde gjort søk på bilen,
på Transportstyrelsen.
Sikkert for å forvisse seg om at bilen ikke sto registrert på ham.
For det ønsket han sikkert ikke.
I forbindelse med pågripelsen foretar politiet en husransaking.
Da tar vi datamaskinen i beslag og telefonen som vi finner.
Telefonen som kunne kobles til Kantatgatan, fant vi ikke.
Men datamaskinen blir tatt inn og gjennomgått av våre IT-teknikere.
På datamaskinen hadde han gjort søk på pistoler.
På pistoler av den modellen som passet til ammunisjonen
som ble funnet på åstedet i Lindängen.
Det har også blitt foretatt søk på lyddempere.
Dessuten hadde han forsøkt å slette disse søkene.
Det er av stor interesse for oss selvsagt.
Da IT-teknikerne fortsatte å gå gjennom den mistenktes datamaskin,
finner de ytterligere noe som kan være interessant.
Det viste seg at på denne datamaskinen
så hadde han sett på nettreportasjer...
Reportasjer der de intervjuet en kriminell person.
Jeg kan forstå at svensker vil beskyttes mot kriminelle på gata.
Men skader det Svensson at en fyr får besøk av dama i fengsel?
Han har 31 dommer bak seg.
Det er ulike typer lovbrudd, tyverier, men også drap.
Han har sonet på de fleste fengsler,
også de tyngste, Kumla og Hall.
I dette intervjuet, på bildene og videosekvensene,
var den kriminelle veldig lik offeret Charles.
De ser nærmere på den kriminelle for å se om de kan finne noe
som kan koble ham til drapet på Charles Limerius.
Det som gjør mannen interessant, er at han bor i det samme området,
og kanskje til og med i samme boligkompleks som Charles Limerius.
Og at han rundt drapstidspunktet ble løslatt på prøve
etter å ha sonet en lengre dom.
Det var en fengselsstraff han fikk for grove voldtekter av en kvinne.
Politiet fortsetter å kartlegge den kriminelle mannen
og ser nærmere på hans kriminelle rulleblad.
Det leder dem til noe som kan koble ham til den mistenkte mannen.
Vi må spole helt tilbake til 1992.
Da skyter den kriminelle mannen
og dreper to menn i Malmö.
KJÆRESTEN SKUTT OG DREPT I KALDT BLOD
RIKSALARM ETTER DOBBELTDRAP
Han blir dømt for ett drap.
Siktelsen for det andre drapet frafalles på grunn av nødverge.
Mannen som den kriminelle blir dømt for å ha drept,
har en datter som heter Emma.
Og det viser seg at Emma
har hatt et på-og-av-kjærlighetsforhold
med den mistenkte mannen.
Der har vi koblingen mellom den mistenkte og den kriminelle.
Politiet får også bekreftet at Emma er elskerinnen
den mistenkte har truffet mens politiet overvåket ham.
Politiet håper dette kan forklare hvordan alt henger sammen.
I mai 2012 blir Emma pågrepet og satt i avhør.
Emma hadde en jobb
for en stiftelse for tidligere misbrukere.
Marianne jobbet også der.
Marianne var kvinnen den kriminelle hadde begått en grov voldtekt mot,
som han nettopp hadde sonet en lang dom for.
Marianne blir kjent med Emmas mor...
...hvis mann ble drept i 1992.
Slik blir de tre kvinnene kjent med hverandre.
Emma, Annika og Marianne.
Emma får vite at det var samme mann som hadde skutt hennes far
cirka 20 år tidligere.
Og dette forteller Emma til den mistenkte.
I avhørene beskriver hun at han reagerte voldsomt
på det han fikk høre om den kriminelle mannens fortid,
på det han gjorde mot Emmas far og mot Marianne.
Da sa han noe sånt som: "Da har han mistet retten til å leve."
Så da begynte vi å lure på om han kunne ha begått drapet
for å beskytte og hjelpe Emma.
Derfor trodde vi at de var innblandet i dette,
både Emma, hennes mor og Marianne.
Det er en nærmest forbløffende historie
om hvordan personer møtes ved en tilfeldighet
for så å finne ut at de har en fellesnevner av denne typen.
Brikkene begynner å falle på plass.
Politiet har funnet en kobling mellom kvinnene,
den mistenkte og den kriminelle.
Men hvorfor var det Charles Limerius som ble skutt?
De krimtekniske fotografene
tok et bilde fra filmen som den mistenkte så på.
Og vi hadde et bilde av Charles Limerius.
Fotografene tok bildene og kledde på dem lignende klær.
De la bildene inntil hverandre.
De hadde på egne briller, for de var veldig like.
De var utrolig like. Hvem som helst kunne forveksle dem.
Dessuten bodde de i samme trappeoppgang.
Da Charles Limerius gikk ut, trodde den mistenkte
at det var den kriminelle.
Det var vår oppfatning.
Men på dagen drapet ble begått, så ikke den kriminelle slik ut.
Men det visste jo ikke den mistenkte.
For han hadde bare sett intervjuet som lå på nett.
Han trodde det var den personen han var ute etter.
Nå begynner vi å se omstendigheter som tyder på
at det var feil mann som ble skutt.
Charles Limerius hadde forferdelig uflaks.
Han befant seg helt enkelt på feil sted.
Virkeligheten slår fiksjonen i dette tilfellet.
Det er nesten så man ikke kan ta det på alvor.
Du kunne ha skrevet en bok om det, så bemerkelsesverdig er det.
Vi hadde kommet så langt at vi visste det var en feilskyting.
Vi hadde et motiv for hvorfor den mistenkte skjøt ham.
Vi mente vi hadde sterke bevis for det.
Politiet fortalte min mor om teorien deres,
og hun fortalte det til meg og min bror.
Hun sa det var det politiet trodde hadde skjedd.
Men alt tyder på at det er dette som er sannheten.
Det jeg tenkte, var to ting.
Satan, for et sykt sammentreff!
Det andre var at det var godt å vite hva som hadde skjedd,
at det ikke var fordi han hadde gjort noe galt at han ble drept.
Noen idioter hyret verdens dårligste leiemorder,
og så havner han i mellom.
Og midt oppe i dette...
Midt i alle...
De vanskelige følelsene og stresset jeg slet med de ukene...
Det var en lettelse å få høre en historie som helt og holdent
renvasket pappa for mistanker.
Det var virkelig en lettelse å få høre det.
For jeg hadde jo gått rundt og tenkt...
"Hva har han gjort?"
Jeg lurte på hva andre tenkte at han hadde gjort.
Men om denne historien kommer ut...
Det føles som at han kommer bedre ut...
...på karma-kontoen etter livets slutt.
Det bekymrer meg ikke å sikte ham for drap.
At feil person ble drept har ingen betydning.
Det er drap jeg skal sikte ham for.
Men vi har ingen tekniske bevis, hele saken er bygd på indisier.
Telefonen hans befant seg på Kantatgatan noen dager tidligere.
Den var der på drapstidspunktet, det var et sterkt indisium.
Vi kunne koble telefonen til ham.
Vi hadde bilen han kjøpte som ble stående der ute.
I bilen fant vi en plastpose med hans fingeravtrykk på.
Men vi hadde ikke skytevåpenet.
Og han var spesiell.
Jeg husker at han nektet å stille til avhør.
Han ville overhodet ikke samarbeide.
Til tross for den mistenktes motvilje til å la seg avhøre,
begynner de å få et klarere bilde av hva som skjedde.
Marianne fikk vite når den kriminelle skulle løslates.
Den mistenkte fikk vite det av Emmas mor Annika.
Og det var da han dro til Kantatgatan for å rekognosere.
Posisjonene hans at datoene han var der på stemte godt overens
med tidspunktet for løslatelsen.
Han hevdet at han hadde jobbet den dagen.
Og det hadde han. Men vi prøvekjørte strekningen på ulike måter,
og han hadde god tid til å komme seg fra arbeidsplassen til Kantatgatan.
Vi fant aldri drapsvåpenet.
Vi ransaket både boligen hans og foreldrenes restaurant.
Det var ikke der.
Vi mistenkte at han fikk hjelp til å kvitte seg med det.
Spørsmålet er hvor involvert Emma, hennes mor Annika og Marianne er
i det planlagte drapet på den kriminelle mannen.
Hva var det som talte for en innblanding fra kvinnene?
Og hva besto den mistanken av?
Flere SMS-er var interessante i forbindelse med selve ugjerningen.
Jeg tror det var Marianne som sendte dem til Annika.
Da de får høre at det har skjedd et drap på Lindängen,
så skal de sprette champagnen.
Og det kan jo oppfattes som glede over
at den kriminelle mannen har blitt drept.
Og dette var rett etter drapet.
Det tok ikke lang tid, kanskje en times tid,
før mediene dekket drapet i Kantatgatan.
Da gikk det SMS-er mellom kvinnene om at noe hadde gått galt.
I boligområdet Lindängen i Malmö, midt på lyse dagen,
har en mann i 50-årene blitt skutt og drept.
Han er ikke en kjenning av politiet.
Det tydet på at begge forsto at den mistenkte
hadde skutt den kriminelle.
De ville sprette champagnen, men så hadde det jo gått galt.
Det gikk også SMS-er mellom den mistenkte og Emma
da han var i Kantatgatan, og han ringte henne.
Han ville ha opplysninger Emma ikke hadde, så hun ringte til Marianne.
Og så formidlet de svaret til ham.
Så hun kjente til at han skulle dra til Kantatgatan.
På grunnlag av det jeg har beskrevet, ender det med
at jeg tar ut siktelse mot Emma og Annika
for medvirkning til forberedelse til drap.
På den kriminelle mannen, naturligvis.
Og Marianne siktes for å ha unnlatt å avsløre disse planene.
Det skjer på grunnlag av kontakten, SMS-ene og annet mellom kvinnene.
Hva gjelder den mistenkte, var etterforskning veldig god.
De mange indisiene gjorde det svært vanskelig for ham.
Og vi visste at han hadde et motiv ifølge det Emma hadde fortalt.
Vi diskuterte om det ville holde i retten.
Lars Morand sa: "Hvis ikke skal jeg spise hatten min."
Han går ofte med hatt.
Men en indisiesak er som et kjede.
Hvis bare et ledd svikter, faller alt i grus.
27. november 2012 starter rettssaken i Malmö tingrett.
Charles Limerius' etterlatte er der og følger rettssaken.
Jeg husker at han satt rett overfor meg i rettssalen.
Og jeg fikk noen spørsmål.
"Hva hadde din far tenkt om dette?"
Jeg svarte: "Jeg vet ikke. Han ble drept."
Og så stirret jeg på den drapsmistenkte.
Politiet sa takk. "Vi har ingen flere spørsmål til deg."
Jeg snakket i maks tre minutter i rettssalen.
Vi gikk ut, og jeg husker at pappas fetter Stefan,
som jeg alltid har likt veldig godt, sa til meg:
"Bra. Harde, kalde svar. Det var bra."
Det føltes godt. Det var viktig.
Etter det så jeg aldri den siktede igjen.
Men etter det fikk vi se de tre kvinnene i korridoren,
og alle sammen sto og gråt.
Men det er vanskelig å føle empati for dem, om jeg skal være ærlig.
Den uskyldige tobarnsfaren ble skutt og drept med seks skudd
utenfor en videobutikk i boligområdet Lindängen.
Den 28 år gamle mannen skjøt fra bare to meters hold
og hadde ifølge aktor planlagt å drepe en 54 år gammel mann
som bor i dette området.
Men på drapstidspunktet forvekslet han de to mennene.
Han skjøt feil person.
Tre kvinner er siktet for medvirkning til drapet.
Den nå 29 år gamle mannen nekter å ha begått ugjerningen,
men i dag ble han idømt 15 år i fengsel.
Den mistenkte anker dommen,
men lagmannsretten skjerper straffen til fengsel i 16 år.
Kvinnene blir derimot frikjent for medvirkning.
Vi kunne ikke bevise at de visste om planen om å drepe den kriminelle,
for det var jo det som var målet.
Men at han kanskje skulle mishandle ham
eller gjøre ham noe, det hadde de kanskje forstått.
Men ikke at han skulle begå drap.
Nei, det er ingen skuffelse for meg.
Jeg forstår hvordan domstolene resonnerte.
Og jeg aksepterer det.
De gjorde ikke de samme vurderingene som meg, sånn er det bare.
Saken er unik på mange måter. Den er unik for meg.
Jeg tror ikke disse omstendighetene vil gjenta seg noen gang,
med denne bakgrunnen vi har beskrevet,
slike tilfeldige sammentreff mellom personer med en slik fellesnevner.
Denne saken kommer jeg aldri til å glemme.
Den inneholder så mange bemerkelsesverdige detaljer,
så den kommer jeg til å bære med meg.
Det er et uvanlig drap. Feil person ble skutt.
Og den som ble skutt, var en helt vanlig tobarnsfar.
Han hadde ingenting med den kriminelle verden å gjøre.
Jeg syns det er helt forferdelig.
Den dagen spilte vi basketballkamp i Lund.
Grunnen til at pappa gikk ut døren da han gjorde det,
det var at han skulle dra til Lund for å...
Han skulle se min kamp,
og han ville få med seg Lund-turneringen
som foregår fra 2. til 5. januar hvert år.
Jeg kan ikke la være å tenke: "Måtte jeg spille den turneringen?"
Hvis ikke hadde han kanskje ikke gått ut den døren da.
Han hadde blitt hjemme, og da hadde...
Da hadde alt vært annerledes i dag.
Så jeg har absolutt tenkt på det.
At...
Hva faen skulle du til Lund for?
Se unger spille basket? Hvor gøy kan det være?
Tekst: Mette Knutsen plint.com