ADVARSEL: DETTE PROGRAM INDEHOLDER MEGET STÆRKE BILLEDER
Det er frygteligt. Rædsomt.
Man kan ikke beskrive, hvordan nogen kunne gøre det i koldt blod.
Hun var vågen og blev udsat for fysisk vold.
Hun blev tævet og begyndte at brænde.
Hun prøvede at komme ud, men kunne ikke.
Hun var helt sikkert i live under branden.
Hendes frygt for at dø må have været enorm.
ALDRIG HAR HUN SKREGET SÅDAN
BRÆNDENDE KÆRLIGHED
Midt om natten modtager alarmcentralen i Borås
et opkald om noget, der vil vise sig kun at være en del
af en række hændelser af dødsvold mod kvinder,
som til sidst vil føre til en mere alvorlig og mere skræmmende sag.
Opkaldet til alarmcentralen omhandler en brand i en lejlighed.
Vi kommer derud og ser, at en lejlighed på anden sal står i brand.
Der hersker kaos. Folk er meget bange.
De står på deres altaner og skal hjælpes ned af brandfolkene.
Efter noget tid får brandfolkene bugt med branden.
De får den slukket og får situationen under kontrol.
Det er en utrolig farlig og alvorlig hændelse.
Det er midt om natten, så folk ligger og sover.
Hvis brandfolkene ikke var rykket så hurtigt ud,
så var konsekvenserne blevet endnu værre.
Branden har kun raset i en lejlighed på anden sal,
hvor politiets teknikere nu påbegynder en brandundersøgelse
for at finde ud af, hvor og hvordan branden startede.
Brande kan starte af forskellige årsager.
Et tv kan have været tændt længe,
eller man kan have glemt at slukke et stearinlys.
Der er mange forskellige årsager.
Under denne efterforskning fandt man tegn på en brandbar væske
både inden for og uden for lejlighedsdøren.
Altså var branden blevet påsat.
Teorien går på, at en eller flere personer gik ind i ejendommen,
hældte brandbar væske ind gennem brevsprækken og satte ild til den.
Da branden bryder ud, ligger ejeren af lejligheden,
en kvinde i tresserne, og hendes mandlige ven,
og sover derinde.
Med nød og næppe lykkes det dem at redde sig ud på altanen,
før lejligheden omsluttes af flammer.
Lige før branden bryder ud, hører en nabo høje stemmer
lige uden for bygningen, og de taler et fremmedsprog.
Nogen har set en person komme gående med noget i hånden,
men vi får kun vage øjenvidneberetninger fra stedet,
og vi mente ikke, at det var muligt at arbejde videre med dem.
Men samme nat, få timer efter, at branden var slukket,
bemærker et vidne to biler på parkeringspladsen,
lige ved indgangen til bygningen, som har fået dækkene skåret op.
Bilerne viser sig at tilhøre kvinden, der bor i lejligheden,
og hendes ven, der er på besøg.
Det giver os håb, for så har vi mere at efterforske.
Vi har dækkene og bilerne,
så vi håber, at gerningsmanden har efterladt spor ved dem.
Teknikerne undersøger bilerne og finder fingeraftryk,
men under de nærmere undersøgelser af aftrykkene
kan man ikke se papillærlinjerne,
og dermed kan de ikke knyttes til en person.
Alt tyder på, at gerningsmanden bar handsker.
Det er så frustrerende at sidde fast i så alvorlig en sag.
Men vi afhører en masse, inklusive kvinden fra lejligheden.
Vi søger naturligvis svar på, hvad der kan være sket.
Hvem vil gøre disse mennesker ondt? Har de modtaget trusler?
Kvinden er rystet og chokeret,
og hun aner ikke, hvorfor nogen har sat ild til hendes lejlighed.
Men så kommer hun i tanke om, at det kan have været hendes eks.
Den pågældende mand findes og hentes ind til afhøring.
Under afhøringen siger han, at han ikke har med det at gøre,
og at han havde været i Skåne lige før branden.
Og det viser sig, at hans alibi kan bekræftes.
Mordbrande er svære at efterforske ud fra et bevismæssigt perspektiv,
fordi beviserne bliver brændt op i næsten alle sager.
Det gjaldt også i denne sag, så efterforskningen kom ingen vegne.
Da politiet i Borås indser, at de ikke har nogle spor,
sker der noget i Göteborg, der kan give efterforskningen nyt liv.
Natten til den 20. juli rykker brand- og politifolk ud
til et lejlighedskompleks på Hisingen i Göteborg,
hvor en person har lugtet en meget stærk og fæl lugt i opgangen.
Jeg var gået i seng,
men ved 2-tiden hørte jeg en masse larm.
Efter noget tid hørte jeg gadedøren, og det var sært, så jeg stod op.
Jeg kiggede ud af dørspionen og så en masse brand- og politifolk.
Jeg tænkte, at det nok brændte et sted,
og at de bankede på dørene for at få folk ud.
Men da jeg stod ude i min gang, føltes mine fødder våde.
De blev kolde.
"Du godeste, der er vand på gulvet. Hvad foregår der?"
Da jeg åbnede døren, spurgte de: "Hvad foregår der derinde?"
Jeg sagde, at der ikke foregik noget. "Jeg lå bare og sov."
"Kan du ikke lugte benzinen?"
"Jo, nu du nævner det, så kan jeg godt lugte det."
"Nogen har hældt benzin ind gennem din brevsprække."
Det samme som skete i lejligheden i Borås,
lader nu til at være sket igen, men denne gang i Göteborg.
Kan hændelserne hænge sammen? Er der en brandstifter løs?
Da vi kommer frem til stedet og går ind i opgangen,
bemærker vi straks lugten af benzin.
Vi går op til anden sal, hvor lejligheden ligger,
og der er lugten endnu mere kraftig.
På ydersiden af lejlighedsdøren
kan vi se et brandmærke lige over brevsprækken.
Da vi kommer ind, kan vi se, at entreen er velmøbleret.
Kvinden har taget to tæpper og nogle reklamer
og lagt dem i en sæk og smidt dem ud på altanen,
fordi de lugter så kraftigt af benzin.
I entreen kan vi kun se benzin, der løber ned ad døren,
men der er ingen brandmærker.
Udover den store mængde brandbare væske på entrégulvet
og brandmærket på ydersiden af døren,
finder politiet også ud af, at nogle betjente
har fundet og sikret et stykke papir,
som var stukket ind i brevsprækken og delvist brændt.
Der indser vi, at branden er påsat.
Så det er et forsøg på mordbrand.
En gerningsmand er gået ind i opgangen,
er gået op til kvindens dør...
...har hældt brandbar væske ind gennem brevsprækken...
...har sat ild til et stykke papir, har åbnet brevsprækken
og smidt papiret ind ad brevsprækken.
Men det brændende stykke papir sidder fast i brevsprækken.
Da gerningsmanden slipper flappen på brevsprækken,
så smækker den i og klemmer papiret fast derinde.
Papiret brænder, og den brandbare væske inde i brevsprækken
brænder også, men flammerne dør ud.
I den sæk, som kvinden havde sat ud på sin altan,
var der masser af brandbart materiale, såsom tæpper og tøj.
De var gennemblødte, da vi undersøgte dem.
På dette rektangulære tæppe med skridsikker bagside
var bagsiden gået fra, så tæppet var vådt i siderne.
Det fortalte os, at der var blevet hældt rigtig meget væske inde.
Hvis papiret var faldet ned,
havde det udviklet sig til en meget stor brand.
Der var ikke langt fra hoveddøren til soveværelset i den lejlighed.
Var jeg vågnet af brandalarmen i tide? Hvem ved?
Jeg kan sove meget tungt.
Så ville jeg måtte flygte ud på altanen,
men det ville kræve, at jeg gik igennem entreen.
Og der ville det jo brænde.
Branden ville måske allerede være nået til mit soveværelse.
Hvis jeg stod på altanen og råbte kl. 2 om natten,
er jeg ikke sikker på, at nogen havde hørt mig.
Kvinden havde en skytsengel. Hun kunne være brændt inde.
Det er jo en stor ting, at nogen ville slå mig ihjel.
Og det fattede jeg ikke, da jeg stod i det.
Men jeg havde det psykisk svært efter hændelsen og var meget bange.
Kvinden forstår jo ingenting.
Hun aner ikke, hvem der kunne finde på at gøre hende ondt.
Hun har sin nevø boende, så hun tænker, om han kan være målet.
Han er ingen gangster, men det må have med ham at gøre.
Det må det, for jeg har ingen fjender.
Jeg er ældre og gør ingen mærkelige ting.
Men han sov ikke hjemme den nat. Han sov hos en ven.
Han havde aldrig sovet hos en ven før, men han var altså ikke hjemme.
Brande er svære at undersøge og efterforske,
fordi beviserne jo forgår under brandene.
Man kan finde ud af, hvad der er sket, og hvordan den brød ud,
men hvem der gjorde det,
det kan være svært at finde ud af.
Men selvom det ikke begyndte at brænde i lejligheden,
så indser teknikerne, da deres efterforskning er slut,
at beviserne er få, og at papiret er deres bedste bevis.
Vi sendte papiret til laboratoriet, så de kunne lede efter dna.
For det kunne jo være,
at der var spor af dna eller fingeraftryk fra gerningsmanden.
Der er slet ingen vidner i denne sag.
Vi har ingen spor efter en mulig gerningsmand.
Vi så lidt nærmere på nevøen og hans venner,
men vi kunne hurtigt konstatere, at han ikke var indblandet.
Så vi har meget lidt at gå efter.
Politiet står nu med to uopklarede sager.
En mordbrand og et forsøg på mordbrand.
I begge sager er det samme metode, og begge mål er midaldrende kvinder.
Men politiet har ingen spor, der kan føre dem videre,
før noget dukker op under en afhøring, som kan være afgørende.
Politiet spørger, om der er sket noget særligt i mit liv for nylig.
"Ja, jeg slog op med nogen over telefonen."
"Jaså. Hvad blev der sagt?"
Det var selvfølgelig ikke en hyggelig samtale.
Jeg sagde: "Jeg vil slå op, for nu vil jeg ikke mere."
Og han forstod, at jeg mente det. At jeg ikke ville mere,
for han sagde noget, før han lagde på, som jeg først tænkte på nu.
Han sagde: "Det vil du fortryde." Og så lagde han på.
Det var meget interessant.
Da vi så nærmere på personen, bemærkede vi noget.
Han havde også haft et forhold til kvinden i Borås.
Disse to vinder havde altså været kærester med den samme person,
og nu var de blevet udsat for ens angreb.
Det mente vi ikke kunne være en tilfældighed.
Manden, som kvinderne havde haft et forhold til,
er 50 år og bor i Malmö.
Afhøringerne viser, at kvinderne har lignende erfaringer med manden.
Vi mødtes vi en datingside.
Vi skrev lidt sammen. Han var simpelthen så behagelig
og sjov, og efter noget tid ville han gerne mødes.
De beslutter sig for en dag, der passer dem begge,
og manden kører fra Malmö op til Jeanette i Göteborg.
Vi lavede mand og slappede af.
Vi drak lidt vin, hørte musik og hyggede os sådan.
Jeg tænkte: "Ham beholder jeg." Han var så sød.
Han var meget åben og generøs og meget lattermild.
Han var god at tale med om alt muligt.
Vi blev enige om at være kærester og se, hvor det bar hen.
Men med tiden begynder forholdet at ændre sig.
Han startede med at være opvartende, men bliver mere kontrollerende.
Efter 2,5 måned vælger Jeanette at afslutte forholdet.
Han ville konstant have mit tæt på.
Han planlagde altid ting, vi skulle lave,
i stedet for at se vores familier.
Hans adfærd var ikke normal.
Jeg måtte ikke gå ud med skraldet alene. Han ville med.
Begge kvinder havde mødt manden på en datingside
og indledte et forhold ret hurtigt.
I starten så kvinderne ham
som charmerende og betænksom og god til at lytte.
Han gjorde sig hurtigt hjemmevant hos dem,
hvilket de bemærkede. Han blev flere dage ad gangen.
Førsteprioriteten blev nu at prøve at placere ham på gerningsstedet.
Vi kunne undersøge, om han havde været i Västra Götaland
ved at tjekke trafikkameraerne. Hvis han da ankom i bil.
Så vi indhentede mulige beviser i form af overvågningsvideoer,
bankoplysninger og alt muligt, der kunne hjælpe os.
Men det gav intet.
Politiet ser også på den mistænktes telefonbrug
for at se, om det kan placere ham ved begge gerningssteder.
Det gav intet. Han brugte ikke sin telefon på de tidspunkter.
Vi så ham fortsat som mistænkt,
men det er utrolig frustrerende ikke at kunne placere ham på stederne.
Trods manglen på beviser beslutter de at arrestere manden
som mistænkt for mordbrand og forsøg på mordbrand.
Imens mand ransager man mandens lejlighed.
Der var en helt enorm mængde teknisk udstyr i lejligheden.
Hukommelseskort og harddiske.
Hele lejligheden var fyldt med ting fra gulv til loft.
Det var svært at komme rundt.
Vi beslaglagde ting,
og IT-teknikerne fik en enorm opgave med at gennemgå alting.
Vi begyndte med computeren,
og ret hurtigt stod det klart, at visse ting skilte sig ud.
For eksempel var der mange billeder af en af kvindernes skærme.
Efter flere undersøgelser kunne vi se,
at han havde software installeret, som han ikke burde have.
Den software, som IT-teknikeren finder, kaldes spyware.
Med sådan et program kan en person fra en anden computer se,
hvilke hjemmesider, man har besøgt, indsamle billedmateriale,
og se, hvad man har skrevet og til hvem.
Jeg mener, at formålet var at overvåge en anden computer.
Hvad sker der? Hvad laver brugeren?
Og log-funktionen giver adgang til oplysninger
om kodeord, frem for alt.
Han har gjort det for at få oplysninger om kvinderne.
Politiet begynder at afhøre manden
og beder ham om at forholde sig til sigtelserne.
Han nægter alt og siger, at han ikke var nogen af stederne.
Han var nede i Malmö og havde besøg af sine forældre.
Han beskriver besøget i detaljer, og hans mor bekræfter det.
Da han bliver konfronteret med spywaren,
siger han, at han lånte sin computer ud til nogle fyre.
Vi sætter stadig vores lid til papiret fra brevsprækken i Göteborg.
Vi håber, at gerningsmanden har efterladt dna eller aftryk på det.
Papiret er delvist brændt, så chancen er lille. Men dog en chance.
Da resultatet kommer,
har man hverken fundet spor af dna eller fingeraftryk på papiret.
Man bliver jo lidt skuffet,
når man ikke finder dna eller fingeraftryk på materialet.
Vi følte, at vi var slået tilbage til start.
Papiret var vores sidste håb.
Fordi politiet mangler tekniske beviser og noget,
der kan knytte manden til stedet, er de nødt til at løslade ham.
Er der nu risiko for, at de vil stå med to uopklarede sager,
og at der vil ske flere mordbrande?
Men da efterforskningen ender i afdelingen for henlagte sager,
får efterforskningen nyt momentum.
De to attentater har ligheder med en hændelse 14 år tidligere,
hvor endnu en kvinde blev udset som mål.
Gruppen, der arbejder med henlagte sager, giver en "second opinion".
De prøver, hvis muligt, at finde tekniske beviser og vidner.
I 1998 døde en kvinde i sin lejlighed på Docentgatan i Malmö.
Hun arbejdede i fængslet i Malmö, havde to børn,
og da det her skete, var et af børnene hjemme. En 12-14-årig pige.
Der skete det, at naboerne vågnede, fordi det brændte.
Der lød skrig.
Datteren blev vækket af moderens fortvivlede råb om hjælp.
Hun skulle have hjælp til at komme ud.
Men datteren kunne ikke hjælpe sin mor,
så hun flygtede alene ud i opgangen.
Da branden var slukket, fandt man moderen i lejligheden.
Hun var svært forbrændt, og hun havde kæmpet for at slippe ud.
Hun havde lidt frygteligt,
og hendes frygt for at dø må have været enorm.
Kvindens lejlighed er totalskadet, så branden har udviklet sig hurtigt.
Det komplicerer teknikernes arbejde med at finde beviser.
Men man finder spor efter brandbar væske, der hvor kvinden findes,
og tre separate arnesteder,
hvilket får politiet til at tro, at branden var påsat.
Lejligheden består af en entrédør,
og lige inden for den ligger datterens værelse.
Og så går der endnu en dør ind til selve lejligheden.
Lige inden for den dør blev moderen fundet.
Datteren siger, at hun, da branden startede, hørte flere stemmer,
og det kan naboerne bekræfte.
Men der blev ikke fundet tegn på indbrud.
Så man tror, at der skete det,
at moderen vågnede af et eller andet.
Om hun vågnede, da branden brød ud,
eller da gerningsmanden hældte den brandbare væske ind,
det ved vi ikke.
Men hun er kommet op, hvorefter hun er blevet slået ud.
Gerningsmanden har påsat branden,
har lukket døren til værelset, så moderen ikke kunne komme ud,
og så er han gået ud af lejligheden.
Han kom ind i lejligheden, nok med sin egen nøgle,
for der er ikke andre måder at komme ind og ud af lejligheden.
Vi lavede en teknisk undersøgelse for at tjekke,
om låsen var bliver dirket op, men det var der ingen tegn på.
Den afdøde kvinde hedder Ingrid og er 38 år.
Hun har to døtre fra to forskellige forhold.
I de senere år har hun været sammen med faderen til den yngste datter.
En mand, der hedder Arnold.
Da det her sker, forsøger Ingrid at komme ud af forholdet til Arnold,
men det vil Arnold ikke acceptere. Han vil blive.
Han... Han overvåger Ingrid,
og kigger forbi, selvom hun ikke vil have det.
Det var hans adfærd, der vækkede vores mistanke.
Han ville ikke acceptere, at forholdet var slut.
Han var kontrollerende over for hende.
Han var på en måde arketypen på en stalker.
Der var en risiko for, at han ville tage hævn.
Efter yderligere efterforskning fandt vi også ud af,
at Ingrid havde skrevet i sin dagbog, at hun var bange for Arnold.
Hun frygtede, at Arnold ville gøre hende noget.
Det var også bemærkelsesværdigt, at lige præcis den nat
sov Ingrid og Arnolds fælles datter ikke i lejligheden.
Hun var hos sin farmor og farfar.
Det kunne jo pege på, at Arnold
kunne ramme Ingrid uden at sætte sin datters liv på spil.
Vidneberetninger beskriver også Arnold som en kontrollerende
og af og til truende person.
Arnold arresteres og fængsles, men løslades kort efter.
Der er ikke nok beviser.
De havde kun få beviser.
Der var indikationer på, at Arnold var den type person,
og at han var en mulig gerningsmand, men de havde ingen konkrete beviser.
Alle var enige om, at det var mordbrand, og at Ingrid blev dræbt,
men de havde ingen morder. Han gik frit rundt.
De kom ingen vegne. Sagen blev lukket i 1998.
Men nu, 14 år senere,
findes der nye muligheder for at komme videre.
Efterforskerne har opdaget, at Arnold er den samme mand,
som begge kvinderne havde et forhold til i 2012.
Drabsmetoden gik jo igen,
og det gav os et håb om, at vi kunne opklare brandsagerne.
Vi sammenlignede dem. Havde vi overset noget?
Kan vi finde noget nyt? En lille brik i puslespillet?
På det tidspunkt er vi ikke helt sikre på, at det er Arnold,
men mange ting peger på det.
Han er vores hovedmistænkte, om man så må sige,
men vi udelukker naturligvis ikke andre mulige mistænkte.
Vi skal jo følge den efterforskningsmæssige proces.
En drabsefterforskning handler ikke kun om at finde morderen.
Man er også forpligtet til at udelukke alle andre alternativer.
Efterforskerne står nu med et 14 år gammelt drab,
en mordbrand og et forsøg på mordbrand.
Alle sager har én mand til fælles: Arnold Levin.
Det er en gigantisk opgave.
Der skal foretages flere afhøringer,
og rigtig mange tekniske beviser skal gennemgås.
Og det er vores håb, at der i denne nye efterforskning
dukker noget op, som vi har overset tidligere.
Frem for alt håber vi også, at vi med ny teknologi
måske kan finde nogle nye, håndgribelige beviser.
For der jo sket meget fra 1998 og 2012,
og mange spor er blevet gemt.
Så vi bruger lang tid på at genskabe det, der skete i 1998
og samtidig danne os et billede af, hvad der skete i 2012.
Arnold brugte både sin telefon og sin computer meget.
Der var stort set aktivitet på dem døgnet rundt.
Men på gerningstidspunkterne var de ikke aktive.
Men han søgte på brandrelaterede ting kort tid efter brandene.
Det er ret interessant for os, for han lavede søgningerne,
før det kom ud i offentligheden, at de brande havde fundet sted.
Der er ét konkret bevis, som efterforskerne ikke vil slippe.
Det stykke papir, som de fandt på gerningsstedet i Göteborg.
Efterforskerne beder om en helt ny analyse
for at tjekke, om der findes dna på det.
Med nutidens metoder kan man finde selv meget små mængder dna.
Så vi prøver virkelig at komme til bunds med det her spor.
Tidligere har vi fået det svar, at man ikke kunne finde noget,
men det accepterer vi ikke nu, så vi stiller mange nye spørgsmål.
Men der kan ikke findes komplet dna på papiret.
Men der er mulighed for at lede efter mitokondriel dna.
Det siger vi ja til.
Mitokondriel dna kan ikke bruges til at identificere en person,
men det er ikke uvæsentligt, om det findes på papiret.
For det kan bruges til at udelukke mulige mistænkte.
Efterforskerne får det svar,
at der findes mitokondriel dna på papiret.
Så vi spørger, om der findes en statistik over,
hvor mange mennesker, der har den samme mitokondrielle dna.
Og det gør der.
Og resultatet, som vi får efter meget lang tid,
er, at kun 4% af befolkningen har samme mitokondrielle dna,
som fandtes på papiret.
Og Arnold har den.
Arnolds aktivitet den dag bliver gransket igen.
Det krævede et kig på hans brug af kreditkort og telefon
at kortlægge hans færden.
Vi havde håbet at finde data, der viste, at han brugte sit kort,
eller at vi kunne se, hvilke master, hans telefon var koblet på,
men Arnolds telefon havde været slukket under mordbranden,
så det var en blindgyde.
Men det er almen viden, at når en telefon er slukket,
så er der noget skummelt på færde.
Det er ikke et bevis, men det er en indikation af,
at der er foregået noget lusket, mens telefonen har været slukket.
I alle efterforskninger når man til et punkt,
hvor man tænker: "Hvad så nu?"
Og her konkluderede vi, at vi måtte hente Arnold ind
og ransage hans hjem og sikre flere beviser.
Efterforskerne vælger at arrestere Arnold igen,
men han fortsætter med at benægte alt under afhøringen.
Han hævder fortsat, at han var i Malmö,
da begge brande fandt sted i 2012.
I begge tilfælde, altså i Borås og Göteborg,
bekræftede Arnolds mor, at han var hjemme i Skåne.
Et kort stykke tid efter vores samtale med Arnolds mor
kom hun tilbage og sagde, at hun havde noter i sin kalender,
der beviste, at Arnold var i Skåne på de tidspunkter.
Det fik hårene til at rejse sig.
Hvorfor havde hun ikke nævnt det før?
Hvorfor sagde hun ikke det, første gang hun blev afhørt?
Det var af så stor interesse for os, at vi beslaglagde kalenderen
og sendte den til analyse.
Vi fik svaret tilbage, og analysen viste, at håndskriften,
der, hvor der stod, at Arnold var i Skåne på de givne tidspunkter,
var blevet skrevet efterfølgende.
DER ER BRUGT FORSKELLIGT BLÆK OG KUGLEPENNE
Den oplysning svækkede Arnolds forklaring
og indikerede, at hans mor prøvede at give sin søn et falsk alibi.
Nu begyndte vi at føle, at vi havde en god beviskæde.
Vi kunne se, at Arnold havde et motiv.
Han var meget kontrollerende.
Vi havde det mitokondrielle dna på papiret.
Vi havde spywaren, der var knyttet til hans kontrollerende natur...
Og vi havde hullerne i aktiviteten på hans computer og telefon.
I brandsagerne fra Borås og Göteborg mente vi, at vi havde beviser nok.
Med hjælp fra analytikere
får anklageren en samlet vurdering af alle fakta fra de tre brande.
Analytikerne konkluderer blandt andet, at metoden er ens i sagerne,
at attentaterne er sket om natten, at der er brugt benzin,
og at målene alle er kvinder, der har haft et forhold til Arnold.
Så laver man en vurdering.
Er det sandsynligt, at andre end Arnold kan have gjort det?
Og der er konklusionen, at det er ekstremt usandsynligt.
Vi er overbevist om, at han er skyldig.
Anklageren siger, at der er nok til en tiltale, så vi er tilfredse.
Anklageren rejser tiltale i sagen fra 2012,
og retssagen mod Arnold Levin føres i byretten i Malmö.
Den 15. juli 2014
dømmes Arnold for mordbrand og forsøg på mordbrand
og får otte års fængsel.
Tiltalen for mordbrandene i Västra Götaland gik godt.
Han blev dømt.
Det betød, at han skulle afsone i et antal år.
Men vi ville ikke droppe Ingrids sag fra 1998.
Så nu arbejdede vi intensivt på den.
Vi nægter at give op. Vi gennemgår alt igen.
Gerningsmanden, der gik ind i Ingrids lejlighed,
måtte have haft en nøgle.
Han er nok gået ind, efter Ingrid var faldet i søvn,
og han har nok låst døren efter sig.
Så vi begynder at spekulere på,
om Arnold havde mulighed for at komme ind og ud af lejligheden?
Havde han måske en nøgle?
De undersøger nu, hvilke muligheder der er, og på hvilken måde
Arnold kan være kommet ind i lejligheden.
Da de læser i Ingrids dagbog,
finder de noget, der kan føre efterforskningen videre.
Hun har skrevet i sin dagbog, at den pludselig forsvandt.
Men hun er meget forsigtig med, hvor hun lægger den.
Så hun er helt sikker på, at nogen har taget den og lagt den tilbage.
Og i dagbogen skriver hun: "Kan Arnold have taget den?"
I så fald må han jo have haft en nøgle.
Hvis Arnold har taget dagbogen, så kan der være spor af ham på den.
Der kan være fingeraftryk på den, eller måske dna.
Det ville kunne bevise, at Arnold havde taget dagbogen,
men også lagt den tilbage, da Ingrid ikke var hjemme,
altså må han have haft en nøgle.
Vi taler med Arnold om det, og han siger: "Ja, jeg brugte dagbogen."
"Jeg kiggede på dagbogen, men før Ingrid skrev i den."
Vi sendte dagbogen til laboratoriet og krydsede fingre for,
at Arnold har efterladt spor på den,
og helst ikke kun udenpå, men også indeni.
Da analysen er dagbogen er færdig,
viser det sig, at Arnolds fingeraftryk findes indeni.
Men ikke på den måde, han selv beskriver.
Hans fingeraftryk findes oven på Ingrids skrift.
At hans fingeraftryk findes i dagbogen
peger på, at han kan have haft en nøgle, men det er ikke et bevis.
Under ransagningen af Arnolds lejlighed fandt vi mange nøgler.
Unormalt mange nøgler.
Så dem afprøvede vi. Vi tjekkede dem alle i låsen.
Men vi fandt ikke en nøgle, der passede til Ingrids lejlighed.
Og så sker der noget uventet.
Vi ringer rundt til alle, der stadig bor i opgangen,
altså samme opgang som Ingrid,
og stiller nogle spørgsmål om, hvad de kan huske om hændelsen.
Og en person nævner spontant,
at han så Arnold lige efter branden. Udenfor bygningen.
Personen gav os denne oplysning
og sagde, at han ikke var blevet afhørt af politiet før.
Vidnet siger også: "Det var jo ikke underligt, at jeg så ham,
for han boede der af og til i nogle år."
Han forstod ikke selv, hvor vigtigt det var,
men det gjorde vi, for nu kunne vi placere ham der.
Efter at have fået de oplysninger af vidnet
vælger vi at lave en rekonstruktion med vidnet,
hvor vi prøver at sørge for, at alt er som dengang.
Vejrforholdene og lyset skal være, som det var dengang.
Og så laver man en afstandsbedømmelse.
Og vores vurdering af det er,
at han godt kan have set, hvem personen var.
Så nu mener vi endelig, at vi kan placere Arnold på gerningsstedet.
Det var den sidste brik i puslespillet.
I maj 2016 bliver Arnold endelig tiltalt for drabet på Ingrid
og drabsforsøg på hendes 14-årige datter.
Så du Arnold Levin den aften eller nat?
Vi stod på den anden side og talte.
Han kommer gående herfra og dertil.
Hvis det her er bygningen, så står vi her, og han går der...
-På vejen? -Nej, på fortovet.
-Okay. -Jeg kunne se ham på afstand.
Og derefter så jeg ham ikke igen.
Trods beviserne imod ham,
benægter Arnold stadig al indblanding i drabet.
Man fandt en seddel hjemme hos dig.
Der stod noget i stil med "Ingrid skal lide."
At hun var et røvhul og den slags. Skrev du det?
Det ved jeg ikke, men det lyder ikke sandsynligt.
Hvorfor er det ikke sandsynligt?
Sådan udtrykker jeg mig ikke.
Jeg har sagt det så tit. Jeg skriver kun med store bogstaver.
Det er det første, man kan tjekke.
Betyder det, at du ikke skrev det?
Som sagt skriver jeg kun med store bogstaver.
Hvem skrev det så?
Jeg ved ikke, hvad folk gør og ikke gør.
Jeg husker slet ingenting angående den seddel.
Byretten mener, at beviserne ikke er tilstrækkelige
og frikender Arnold for drab.
Men dommen ankes til landsretten, og den 10. marts 2017,
19 år efter drabet på Ingrid, afsiger landsretten dom.
Jeg husker tydeligt den dag, hvor dommen blev afsagt.
Vi arbejdede på en anden sag. En stor del af gruppen var samlet.
Klokken var 11, da der blev afsagt dom.
Vi fik besked på computeren.
Jeg husker sekunderne, hvor vi scrollede ned til selve dommen.
Livstid. Dømt på alle tre anklagepunkter.
Vi jublede og græd af glæde.
Under proceduren i landsretten, hvortil sagen var anket,
bad Arnold om at få ordet.
Og det, han sagde, var næppe til hans fordel.
Det var en stor lettelse,
og mine tanker gik direkte til døtrene.
Endelig fik de deres retfærdighed.
Deres fælles datter har i alle årene, indtil Arnolds anholdelse,
troet på, at hendes mor døde, fordi hun røg i sengen,
og at hun var en alkoholiker, der ikke kunne passe på sig selv.
Hun havde levet med den løgn, som Arnold fortalte hende.
Tekster af: Mille Dyre Egegaard plint.com