VAROITUS: SARJAN KUVAMATERIAALI VOI JÄRKYTTÄÄ HERKKIÄ KATSOJIA.
Kamalaa. Kauhistuttavaa.
Ei voi kuvitella, miksi joku toimisi niin kylmäverisesti.
Nainen oli hereillä ja fyysisen väkivallan uhri.
Naista hakattiin ja hänet poltettiin.
Hän yritti paeta muttei voinut.
Hän oli varmasti elossa tulipalon aikana.
Kuolemanpelko oli varmasti kamala.
EN OLE KUULLUT SELLAISTA KILJUNTAA
PALAVA RAKKAUS
Boråsin pelastuspalvelu saa hälytyksen keskellä yötä.
Myöhemmin käy ilmi, että tämä tapaus on vain yksi -
useista kuolemaan johtavista naisten pahoinpitelyistä,
joista lopulta muodostuu paljon vakavampi ja pelottavampi tutkinta.
Pelastuspalvelu saa puhelun tulipalosta asuinrakennuksessa.
Saavuimme paikalle ja näimme tulipalon toisessa kerroksessa.
Paikalla vallitsi kaaos. Ihmiset olivat peloissaan.
Ihmiset seisoivat parvekkeilla, ja palolaitos auttoi heitä maahan.
Jonkin ajan kuluttua tulipalo saatiin hallintaan -
ja sammutettua. Tilanne oli pelastuslaitoksen hallinnassa.
Se oli äärettömän vaarallinen ja vakava tilanne.
Ihmiset nukkuivat keskellä yötä.
Jos pelastuslaitos ei olisi ehtinyt paikalle nopeaan,
seuraamukset olisivat olleet kauhistuttavat.
Tulipalo on keskittynyt asuntoon toisessa kerroksessa.
Poliisin aloittaa tutkinnan -
tulen hävittämässä asunnossa saadakseen selville,
missä ja miksi tulipalo alkoi.
Tulipalot alkavat monista syistä.
Syynä voi olla televisio, joka oli päällä pitkään,
tai kynttilä, joka unohdettiin sammuttaa.
Tulipalo voi alkaa monella tavalla.
Tutkijat löysivät jäänteitä palavasta nesteestä -
sekä asunnon sisä- että ulkopuolelta.
Tämä varmisti, että tulipalo sytytettiin tahallaan.
Uskotaan, että yksi tai useampi henkilö saapui rakennukseen,
kaatoi palavaa nestettä asunnon postiluukusta ja sytytti sen tuleen.
Tulipalon alkaessa talon asukas,
kuusikymppinen nainen, ja miesystävä -
nukkuvat asunnossa.
He ehtivät vaivoin paeta parvekkeelle,
ennen kuin tulipalo valtaa asunnon.
Juuri ennen tulipaloa naapuri kuuli kovaa puhetta -
rakennuksen ulkopuolelta. Puhe oli kuulemma vieraskielistä.
Alueella nähtiin myös henkilö, jolla oli jotain kädessään.
Silminnäkijöiden lausunnot ovat kuitenkin epämääräisiä,
emmekä voineet rakentaa tutkintaa niiden varaan.
Mutta samana iltana, pari tuntia tulipalon sammutuksen jälkeen,
silminnäkijä huomasi kaksi autoa parkkipaikalla -
rakennuksen sisäänkäynnillä.
Autojen renkaat oli puhkottu.
Autot kuuluivat palaneessa asunnossa asuvalle naiselle -
ja tämän miesvieraalle.
Olimme toiveikkaita.
Meillä oli nyt lisää tutkittavaa.
Meillä oli renkaat ja auto.
Toivoimme hyökkääjän jättäneen niihin johtolankoja.
Autoista löytyy jäänteitä sormenjäljistä.
Lähemmin tarkastellessa kuitenkin huomataan,
että jäljet ovat epäselvät,
eikä niitä voida käyttää tunnistuksessa.
Tämä ehdottaa, että tekijällä oli hanskat.
On äärettömän turhauttavaa jumittua tällaisessa tapauksessa.
Kuulustelut olivat kuitenkin yhä kesken,
myös asunnossa asuvan naisen.
Halusimme vastauksia kysymyksiimme.
Kuka halusi satuttaa heitä? Oliko heitä uhkailtu?
Nainen oli järkyttynyt ja shokissa -
eikä keksinyt mitään syitä asunnon tuhopolttoon.
Sitten hänelle tuli mieleen, että syyllinen saattoi olla ex-mies.
Poliisi selvittää kyseisen miehen olinpaikan -
ja tuo hänet kuulusteltavaksi.
Mies kiisti osallisuutensa tulipaloon.
Hän oli kuulemma ollut Skånessa tulipalon aikaan.
Kävi myös ilmi, että miehen alibi pitää.
Tuhopolttoa on vaikea tutkia,
koska yleensä kaikki todistusaineisto palaa tuhkaksi.
Samoin kävi tälläkin kertaa,
ja tutkimus junnasi paikoillaan.
Kun Boråsin poliisin tutkinta on ajautumassa umpikujaan,
Göteborgissa sattuu jotain,
joka antaa tutkinnalle uutta puhtia.
Heinäkuun 20. päivän yönä pelastuslaitos ja poliisi -
hälytetään asuntoon Hisingenillä Göteborgissa,
jossa joku oli havainnut vahvan, pistävän tuoksun käytävässä.
Olin sängyssä nukkumassa,
kun kuulin meteliä kahden aikaan yöllä.
Hetken kuluttua kuulin koputuksen ovelta.
Se oli minusta omituista, joten nousin sängystä.
Ovisilmästä näin käytävällä palomiehiä ja poliisin.
Ajattelin, että jossain oli kaiketi tulipalo -
ja että he hakkasivat kaikkia ovia, jotta poistuisimme rakennuksesta.
Mutta seistessäni ovella tunnen lattian olevan märkä.
Jalkani olivat jotenkin kylmät.
"Jestas, lattiallani on vettä! Mitä tämä on?"
Kun avasin oven, minulta kysyttiin, mitä asunnossani tapahtuu.
Sanoin, ettei mitään. "En tiedä, olin nukkumassa."
He sanoivat, että lattialla oli bensiiniä. "Etkö haista sitä?"
"Nyt kun mainitsit asiasta, kyllä, haistan sen."
Joku oli kaatanut bensiiniä postiluukustani.
Tilanne vaikuttaa samalta kuin rakennuksessa Boråsissa.
Vain kaupunki oli eri.
Voisivatko tapaukset liittyä toisiinsa?
Riehuuko vapaana tuhopolttaja?
Kun saavuimme paikalle ja astuimme rappukäytävään,
haistoimme heti bensiinin.
Menimme toiseen kerrokseen, jossa asunto oli.
Haju oli siellä yhä vahvempi.
Asunnon etuovessa -
oli pieni palojälki postiluukun yläpuolella.
Saavuimme eteiseen ja näimme sen olevan kalustettu.
Omistaja oli pannut kaksi mattoa ja lehtiä pussiin -
ja heittänyt ne terassille,
koska bensiinin haju oli niin vahva.
Huomasimme oven sisäpuolella bensiinin valumajälkiä -
muttemme merkkejä tulesta tai palojälkiä.
Käytävän palavan nesteen ja oven ulkopinnan palojälkien lisäksi -
rikostutkijat kuulevat, että poliisi -
oli kerännyt talteen paperinpalan,
joka oli pantu läpi postiluukusta.
Paperi oli palanut pahoin.
Tulimme johtopäätökseen, että tulipalo sytytettiin tahallaan.
Tämä oli törkeä tuhopolton yritys.
Tekijä saapui rappukäytävään,
käveli asunnon ovelle,
kaatoi palavaa nestettä postiluukusta -
ja sytytti paperinpalan tuleen. Hän avasi postiluukun -
ja pudotti paperinpalan postiluukusta.
Mutta paperi jäi jumiin postiluukkuun.
Kun tunkeutuja päästi irti postiluukun kannesta,
paperi jäi kiinni luukun sisäpuolen suojalipan väliin.
Paperi palaa -
kuten postiluukussa ollut palava nestekin,
mutta sitten tuli sammuu itsellään.
Pussissa, jonka asukas vei parvekkeelle,
oli paljon palavaa materiaalia, kuten mattoja ja vaatteita.
Ne olivat läpimärkiä.
Tämä on neliskulmainen matto, jossa on kumialunen.
Kumialunen oli rikottu ja matto oli reunoilta märkä.
Tämä kaikki todistaa, että nestettä oli melko paljon.
Jos paperi olisi pudonnut lattialle,
olisi seurannut suuri tulipalo.
Asunnon makuuhuone ei ole kaukana etuovesta.
Olisinko herännyt ajoissa palohälytykseen? Kuka tietää?
Nukun joskus sikeästi.
Sen lisäksi minun olisi pitänyt päästä parvekkeelle,
jonne pääsee vain eteisen kautta.
Jossa palaa.
Tulipalo olisi voinut ehtiä makuuhuoneen ovelle.
Olisin huutanut parvekkeella kahdelta aamulla.
En tiedä, olisiko kukaan kuullut minua.
Suojelusenkeli katsoi naisen perään. Hän olisi voinut palaa kuoliaaksi.
Ei ole pikkujuttu, että joku yritti tappaa minut,
enkä tahtonut ymmärtää sitä sinä iltana.
Minulla oli luonnollisesti psykologisesti rankkaa jälkeenpäin -
ja olin todella peloissani.
Nainen ei ymmärtänyt tilannetta.
Hän ei tiennyt, kuka olisi halunnut satuttaa häntä.
Naisen sisarenpoika asui hänen luonaan,
ja hän mietti, voisiko tämä olla hyökkäyksen kohteena.
Poika ei ole gangsteri, mutta tämän oli liityttävä häneen.
Niin oli oltava, koska minulla ei ole vihollisia.
Olen vanhempi ihminen. Pysyn erossa harmeista.
Poika ei ollut tuolloin kotona. Hän oli kaverillaan yötä.
Hän ei ollut ennen nukkunut kaverillaan.
Tulipaloja on todella vaikea tutkia.
Todisteet ja johtolangat palavat tuhkaksi.
Voi selvittää, mitä tapahtui ja kuinka palo alkoi.
Mutta sytyttäjän selvittäminen...
On todella vaikeaa yhdistää tulipaloa tiettyyn tekijään.
Vaikka tulipalo ei levinnyt asuntoon,
poliisi ymmärtää tutkimuksen jälkeen,
että todistusaineiston määrä on vähäinen -
ja että arvokkain johtolanka on löydetty paperinpala.
Lähetimme paperin laboratorioon ja pyysimme etsimään siitä DNA:ta.
Toivoimme mahdollisesti löytävämme -
tekijän DNA:ta tai sormenjälkiä.
Tapauksella ei ollut silminnäkijöitä.
Johtolankoja tekijästä ei ollut.
Tutkimme sisarenpoikaa ja hänen kavereitaan,
mutta mikään ei viittaa heidän liittyvän asiaan.
Tutkimusta oli siis vaikea jatkaa.
Poliisilla on nyt kaksi ratkaisematonta tapausta.
Yksi tuhopoltto ja yksi tuhopolton yritys.
Tekotavat ovat samat ja kohteina keski-ikäisten naisten kodit.
Mutta poliisilla ei ole johtolankoja,
kunnes kuulustelussa käy ilmi jotain äärimmäisen tärkeää.
Poliisi kysyi, oliko elämässäni tapahtunut -
mitään epätavallista viime aikoina.
Vastasin: "Kyllä. Päätin parisuhteen puhelimitse."
He halusivat tietää, miten keskustelumme meni.
Se ei tietenkään ollut mikään mukava puhelu.
Sanoin: "Haluan lopettaa suhteemme.
En tahdo tätä enää."
Kun mies tajusi, että olen tosissani suhteen päättämisestä,
hän sanoi jotain, mikä ei aiemmin tullut mieleeni.
"Tulet vielä katumaan tätä." Sitten hän katkaisi puhelun.
Tämä kiinnosti meitä.
Kun tutkimme kyseistä miestä, huomasimme erään asian.
Hän oli ollut suhteessa myös Boråsissa asuneen naisen kanssa.
Naiset olivat siis olleet suhteessa saman henkilön kanssa -
ja joutuneet samankaltaisten hyökkäysten kohteeksi.
Meistä oli mahdotonta, että se olisi yhteensattumaa.
Mies, jonka kanssa naiset olivat suhteessa,
on 50-vuotias ja asuu Malmössä.
Kuulusteluissa käy ilmi, että naisten tarinat miehen kanssa -
ovat samanlaiset.
Tapasimme treffisivustolla.
Kirjoittelimme hetken. Hän oli todella mukava -
ja hauska.
Jonkin ajan päästä hän halusi tavata.
He päättävät molemmille sopivan päivän,
ja mies ajaa Malmöstä Jeanetten luo Göteborgiin.
Aloimme kokata ja viettää aikaa yhdessä.
Joimme viiniä, kuuntelimme musiikkia. Se oli todella hauskaa.
Ajattelin, että mukava mies. Pidän hänet.
Hän kertoi paljon itsestään, oli antelias ja nauroi rutkasti.
Hänelle oli mukava jutella kaikenlaisesta.
Sovimme, että aloitamme suhteen, ja katsomme, mihin se vie.
Mutta ajan saatossa suhde alkaa muuttua.
Aiemmin huomaavainen mies muuttuu yhä kontrolloivammaksi.
Kaksi ja puoli kuukautta myöhemmin -
Jeanette päättää suhteen.
Hän tahtoi aina pitää minut lähellään.
Hän keksi tapoja tehdä asioita kaksin -
perheen ja lasten tapaamisen sijaan.
Se ei ollut tavallista käyttäytymistä.
Lopulta en saanut viedä edes roskia yksin.
Hän tuli mukaani.
Molemmat naiset tapasivat miehen treffisivustolla -
ja alkoivat suhteeseen nopeasti.
Suhteen alussa naiset pitivät häntä -
hurmaavana, huomaavaisena ja hyvänä kuuntelijana.
Mutta mies asettui nopeasti taloksi naisten luo.
Naiset huomasivat sen. Hän viipyi useita päivä kerrallaan.
Ensin oli tärkeintä todistaa, että mies oli rikospaikalla.
Yksi tavoista selvittää, oliko hän Länsi-Götanmaalla,
oli etsiä häntä liikennekameroiden kuvista.
Keräsimme todisteita kameroiden tallenteista,
pankkitiedoista... Kaikesta, mikä voisi auttaa meitä eteenpäin.
Mutta tuloksetta.
Tutkijat käyvät myös läpi epäillyn puhelintiedot nähdäkseen,
oliko hän liikkunut lähellä rikospaikkoja.
Emme löytäneet mitään.
Hän ei käyttänyt puhelintaan tuhopolttojen aikoina.
Pidimme häntä yhä epäiltynä, mutta oli turhauttavaa,
ettemme voineet todistaa hänen olleen rikospaikoilla.
Todisteiden puutteesta riippumatta mies pidätetään -
epäiltynä tuhopoltosta ja tuhopolton yrityksestä.
Tällä välin miehen koti tutkitaan.
Asunnosta löytyi valtavasti teknisiä välineistöä.
Löysimme monia muistikortteja ja kovalevyjä.
Asunto oli täynnä tavaraa lattiasta kattoon.
Siellä oli vaikeaa liikkua.
Takavarikoimme tavarat.
Tietotekniikkatutkijoilla oli edessään melkoinen urakka -
materiaalin läpi kahlaamisessa.
Päätimme aloittaa tietokoneesta.
Tietyt asiat pistivät nopeasti silmään.
Koneella oli esimerkiksi monia kuvakaappauksia -
toisen naisen ruudusta.
Tutkintaa jatkaessa huomasimme,
että koneelle oli asennettu epäilyttävä ohjelmisto.
Tutkijat löytävät koneelta vakoiluohjelman.
Sen avulla käyttäjä näkee toisella tietokoneella -
vieraillut nettisivut, kerää kuvamateriaalia -
ja näkee kaiken koneella kirjoitetun ja kirjoitusten vastaanottajan.
Ohjelman tarkoituksena oli tarkkailla toisen tietokonetta.
Mitä on meneillään? Mitä käyttäjä tekee?
Ohjelmistossa oli myös toiminto, joka paljasti käyttäjätunnukset -
ja, mikä tärkeintä, salasanat.
Mies keräsi tämän avulla tietoa naisista.
Poliisi alkaa kuulustella miestä -
ja kysyy, miten hän vastaa syytteisiin.
Mies kielsi osallisuutensa. Hän väittää, ettei ollut paikalla.
Mies sanoi olleensa Malmössä molempien tapahtumien aikaan,
koska hänen vanhempansa olivat kylässä.
Mies kuvaili vierailua yksityiskohtaisesti,
ja hänen äitinsä tuki tarinaa.
Kun kysyimme vakoiluohjelmasta,
hän sanoi lainanneensa konetta kavereilleen.
Toivomme lepäsi paperinpalassa, joka jumittui postiluukkuun -
Göteborgin tuhopolton aikana.
Toivoimme löytävämme siitä tekijän DNA:ta tai sormenjälkiä.
Paperi oli pahasti palanut, joten sen mahdollisuus oli pieni,
mutta silti olemassa.
Tulokset saapuvat,
eikä paperista löytynyt DNA:ta eikä sormenjälkiä.
Se oli toki pienoinen pettymys,
kun paperista ei löytynyt DNA:ta tai sormenjälkiä.
Tunsimme palaavamme lähtöruutuun.
Se oli viimeinen toivomme.
Koska poliisilla ei ole teknisiä todisteita -
tai muuta tapaa yhdistää häntä rikospaikkaan,
heidän on pakko vapauttaa mies.
Onko nyt riskinä, että kahden ratkaisemattoman tapauksen lisäksi -
tehdään lisää tuhopolttoja?
Mutta selvittämättömien tapausten osasto -
antaa tutkinnalle uutta pontta.
Hyökkäykset ovat samankaltaisia kuin 14 vuoden takainen tapaus,
jonka uhrina oli myös nainen.
Osaston työnä on antaa toinen mielipide,
etsiä selvittämättömistä tapauksista mahdollisia todisteita -
tai todistajanlausuntoja.
Vuonna 1998 nainen löydettiin kuolleena -
asunnosta Docentgatanilla Malmössä.
Hän työskenteli Malmön vankilassa ja oli kahden lapsen äiti.
Hyökkäyksen aikana toinen lapsista oli kotona.
14-vuotias tyttö.
Naapurit heräsivät tulipaloon.
Kuului huutoa,
ja tytär heräsi äidin epätoivoisiin avunhuutoihin.
Hän tarvitsi apua pakenemiseen.
Mutta tytär ei onnistunut auttamaan äitiä -
ja juoksi yksin rakennuksen rappukäytävään.
Äiti löydettiin makaamasta asunnosta.
Hän oli palanut pahoin. Oli selvää, että hän yritti paeta.
Nainen kärsi kamalasti.
Kuolemanpelkoa on mahdotonta kuvitella.
Naisen asunto on täysin tuhoutunut,
joka on merkki tulipalon nopeasta leviämisestä.
Tämän takia rikostutkijoiden on vaikea löytää todisteita.
Naisen ympäriltä kuitenkin löytyy jäänteitä palavasta nesteestä.
Tulipalolle myös määritellään kolme eri syttymispaikkaa.
Tämä ehdottaa, että se sytytettiin tarkoituksella.
Asunnossa on etuovi,
jonka jälkeen eteisen vieressä on tyttären pieni huone.
Eteisestä lähtee myös toinen ovi, joka johtaa loppuasuntoon.
Nainen löytyi makaamasta tästä oviaukosta.
Tytär myös kertoo kuulleensa riitelyä ja useita ääniä,
kun tulipalo syttyi.
Naapurit kuulivat saman.
Mutta ovessa ei ollut jälkiä murrosta.
Luulemme, että jokin herätti äidin.
Heräsikö hän tulipalon syttymiseen -
vai siihen, kun tekijä kaatoi palavaa nestettä?
Sitä emme tiedä.
Nainen heräsi ja nousi sängystä ja hänet hakattiin.
Tekijä sytytti tulipalon,
lähti asunnosta ja sulki oven estääkseen äidin paon.
Sitten hän lähti etuovesta.
Tekijä saapui asuntoon ehkä omilla avaimillaan,
koska asunnosta ei voinut liikkua sisään tai ulos ilman avainta.
Tutkimme myös,
oliko etuoven lukko tiirikoitu, mutta siitä ei ollut todisteita.
Menehtyneen naisen nimi on Ingrid, joka on 38-vuotias.
Hänen kaksi tytärtään ovat eri parisuhteista.
Viimeisinä vuosinaan -
Ingrid oli yhdessä nuoremman tyttären isän kanssa.
Miehen nimeltä Arnold.
Ingrid oli yrittänyt erota Arnoldista,
mutta Arnold ei hyväksy sitä, vaan yrittää pysyä kuvioissa.
Hän tarkkailee Ingridiä,
tulee asunnolle Ingridin tahtojen vastaisesti.
Arnoldin käytös herätti epäilyksiä.
Hän ei tahtonut myöntää suhteen päättyneen.
Hän oli kontrolloiva.
Hän oli perinteinen ahdistelija, joka ei hyväksynyt eroa.
Tuhopoltto saattoi olla Arnoldin kosto.
Tutkinnan aikana saimme selville, että Ingrid piti päiväkirjaa.
Siinä hän mainitsi pelkäävänsä, että Arnold tekisi jotain hänelle.
On huomionarvoista, että tulipalon iltana -
Ingridin ja Arnoldin tytär ei nukkunut asunnolla.
Hän oli isänsä vanhemmilla.
Tämä tarkoitti, että Arnold -
pääsisi eroon Ingridistä vaarantamatta tyttärensä henkeä.
Todistajanlausunto myös kuvailee Arnoldia kontrolloivaksi -
ja toisinaan uhkaavaksi henkilöksi.
Arnold pidätetään, mutta hänet vapautetaan nopeasti.
Todisteita ei ole riittävästi.
Todisteita oli todella vähän.
Moni asia ehdotti,
että Arnold olisi tehnyt tämän,
mutta siitä ei löytynyt konkreettisia todisteita.
Kaikki olivat yhtä mieltä siitä, että tämä oli tuhopoltto ja murha,
mutta murhaajaa ei saatu kiinni. Hän jäi vapaaksi.
Tapaus ei edennyt mihinkään. Tutkinta keskeytettiin vuonna 1998.
Mutta nyt, 14 vuotta myöhemmin,
poliisi saa uuden mahdollisuuden jatkaa tutkintaa.
Tutkijat saavat selville, että Arnold on sama henkilö,
jonka kanssa molemmat naiset olivat suhteessa vuonna 2012.
Tuhopolttojen tekotapa oli sama.
Sen takia toivoimme, että voisimme ratkaista kaikki kolme tapausta.
Päätimme verrata niitä toisiinsa. Oliko jotain jäänyt huomaamatta?
Löytäisimmekö jotain uutta, uuden palan palapeliin?
Emme olleet tuolloin varmoja, oliko se Arnold,
vaikka moni asia viittasi häneen.
Hän oli pääepäiltymme,
mutta pidimme mielemme avoimina muillekin vaihtoehdoille.
Tutkinnassa on aina tarpeen seurata tiettyä protokollaa.
Murhatutkinnassa ei ole kyse -
vain syyllisen löytämisestä.
Sen aikana tulee myös selvittää ja sulkea pois kaikki muut vaihtoehdot.
Tutkijoilla on nyt edessään 14-vuotias murha,
tuhopoltto ja tuhopolton yritys.
Kaikilla on yksi yhteinen tekijä: Arnold Levin.
Edessämme oli valtava urakka.
Meidän oli kuulusteltava monia -
ja käytävä läpi paljon teknistä todistusaineistoa.
Toivoimme saavamme selville jotain,
mikä oli aiemmin jäänyt huomaamatta.
Ennen kaikkea toivoimme,
että uudet rikostekniset teknologiat -
paljastaisivat uusia, konkreettisia todisteita.
Rikostekninen tutkinta kehittyi paljon vuosien 1998 ja 2012 välillä.
Tuhopoltosta oli säilytetty paljon materiaalia,
joten tutkimme pitkän tovin vuoden 1998 tilannetta.
Toivoimme täten saavamme paremman kuvan myös vuoden 2012 tapahtumista.
Arnold käytti ahkerasti sekä puhelinta että tietokonetta.
Hän oli aktiivinen vuorokauden ympäri,
mutta rikosten aikana aktiivisuus taantui.
Hän myös teki paljon hakuja tulipaloista hyökkäysten jälkeen.
Se oli kiinnostavaa, koska hän teki hakuja -
ennen kuin tulipaloista puhuttiin julkisesti.
Tutkijat jatkavat keskittymistä -
tapauksen ainoaan konkreettiseen todisteeseen:
Göteborgin rikospaikalta löytyneeseen paperinpalaan.
Tutkijat haluavat analysoida paperin uudelleen -
DNA:n varalta.
Tiesimme, että nykyiset tekniikat havaitsevat pienenkin määrän DNA:ta.
Yritimme todella ottaa paperinpalasta kaiken irti.
Tulokset olivat samat. Paperista ei löydetty mitään,
mutta emme hyväksyneet tulosta.
Vaadimme rikosteknikoilta itsepäisesti lisätutkimuksia.
Tulosten mukaan paperista ei löytynyt täyttä DNA:ta.
Paperista voisi kuitenkin vielä etsiä mitokondriaalista DNA:ta.
Käskimme heidän alkaa hommiin.
Henkilöä ei voi tunnistaa mitokondriaalisen DNA:n avulla,
mutta sen löytäminen paperista olisi silti tärkeää.
Sen avulla voidaan sulkea pois mahdollisia epäiltyjä.
Tutkijat saavat tulokset,
joiden mukaan paperilla on mitokondriaalista DNA:ta.
Seuraavaksi pohdimme,
oliko olemassa tilastoja siitä, kuinka monella on -
kyseistä mtDNA:ta. Löysimme tilastot.
Pitkä odotuksen jälkeen kävi ilmi,
että vain 4 % väestöstä on mitokondriaalista DNA:ta,
jota löytyi paperilta.
Ja Arnoldilla oli sitä.
Arnoldin toimintaa rikospäivien aikana tutkitaan uudelleen.
Poliisi syynää hänen luottokortti- ja puhelintietonsa nähdäkseen,
missä hän on liikkunut.
Toivoimme datan paljastavan, että hän käytti luottokorttiaan -
tai puhelintaan tuhopolttojen lähettyvillä.
Arnoldin puhelin oli kuitenkin suljettu tuhopolttojen aikana,
joten se ei johtanut mihinkään.
On kuitenkin yleisesti tiedossa, että jos puhelin on pois päältä,
jotain epärehellistä on meneillään.
Se ei ole todiste, mutta puhelimen sulkeminen kielii hämärähommista.
Kaikissa tutkinnoissa tulee piste,
jossa on mietittävä seuraavaa liikettä.
Tässä tapauksessa päätimme hakea Arnoldin asemalle -
ja tutkia hänen kotinsa. Tarvitsimme lisätodisteita.
Tukijat päättävät pidättää Arnoldin uudelleen,
mutta hän kiistää yhä ensimmäisten kuulustelujen syytteet -
ja inttää olleensa Malmössä -
molempien tulipalojen aikana vuonna 2012.
Boråsin ja Göteborgin tuhopolttojen aikana -
Arnoldin äiti varmisti poikansa olleen kotonaan Skånessa.
Melko pitkään kuulustelujen jälkeen -
äiti kertoi meille, että hänen kalenterimerkintänsä -
todistavat Arnoldin olleen Skånessa.
Tämä sai niskakarvamme pystyyn.
Miksei hän kertonut niistä aiemmin?
Miksei äiti kertonut poliisille, joka kuulusteli hänet?
Se oli niin merkittävä todiste, että takavarikoimme kalenterin -
ja lähetimme sen tutkittavaksi.
Analyysin mukaan oli selvää, että kirjoitus,
jonka mukaan Arnold oli kotona Skånessa,
oli kirjoitettu jälkikäteen.
TULOKSET OSOITTAVAT ERI MUSTEEN JA KYNÄN KÄYTÖN.
Tämä tieto heikensi Arnoldin tarinaa ja osoitti,
että äiti yritti luoda valealibin pojalleen.
Meillä oli nyt hyvä teoria, jota todisteet tukivat.
Olimme määrittäneet Arnoldin motiivin.
Hän oli hyvin kontrolloiva.
Löysimme paperilta mitokondriaalista DNA:ta.
Löysimme vakoiluohjelman, joka liittyi kontrollointiin.
Löysimme myös aukkoja hänen puhelin- ja tietokonekäyttäytymisestään.
Kun tähän lisäsi tulipalot Boråsissa ja Göteborgissa,
uskoimme todistusaineiston riittävän.
Rikosteknikkojen avulla syyttäjä tekee todennäköisyysarvion -
kaikista kolmesta tulipalosta.
Analyytikot toteavat muun muassa, että tekotapa oli sama.
Tuhopoltot tapahtuivat öisin, niissä käytettiin bensiiniä -
ja uhrit olivat naisia, jotka olivat saman miehen kanssa suhteessa.
Arnoldin.
Oliko arvion mukaan todennäköistä,
että joku muu kuin Arnold olisi tehnyt tämän?
Arvion mukaan se oli erittäin epätodennäköistä.
Olimme varmoja hänen syyllisyydestään.
Syyttäjän mukaan todisteet riittivät kanteeseen. Olimme tyytyväisiä.
Syyttäjä nostaa kanteen vuoden 2012 tapauksista,
ja Arnold Levinin oikeuskäsittely alkaa Malmön käräjäoikeudessa.
Heinäkuun 15. päivänä 2014 -
Arnold tuomitaan törkeästä tuhopoltosta ja sen yrityksestä -
kahdeksaksi vuodeksi vankilaan.
Rikossyyte tuhopoltosta Länsi-Götanmaalla meni läpi -
ja Arnold sai tuomion.
Hän olisi siis säilössä telkien takana useita vuosia.
Mutta emme halunneet lopettaa Ingridin murhan tutkintaa.
Keskityimme siis siihen.
Emme suostuneet luovuttamaan. Kävimme kaiken läpi uudelleen.
Ingridin asuntoon tulleella tunkeutujalla -
oli oltava ollut avaimet.
Hän varmaankin tuli asuntoon, kun Ingrid nukkui.
Hän jopa lukitsi etuoven lähtiessään.
Aloimme pohtia,
oliko Arnoldilla mahdollisuus tulla ja poistua Ingridin asunnosta?
Olikohan hänellä avain?
Poliisi alkaa nyt tutkia, millaisia mahdollisuuksia ja tapoja -
Arnoldilla oli päästä sisään asuntoon.
Lukiessaan Ingridin päiväkirjaa -
he löytävät jotain, mikä voisi avittaa tutkintaa.
Ingrid kirjoitti, että päiväkirja oli kadonnut.
Ingrid oli huolellinen päiväkirjansa suhteen,
joten hän oli varma, että joku oli vienyt sen -
ja palauttanut myöhemmin.
Hän mietti päiväkirjassa, olisiko se voinut olla Arnold.
Siinä tapauksessa hänellä oli oltava avain.
Jos Arnold vei päiväkirjan,
siinä voisi olla merkkejä hänestä. Hänen sormenjälkensä, DNA:nsa...
Ne voisivat todistaa, että Arnold vei päiväkirjan -
ja palautti sen, kun Ingrid ei ollut kotona.
Tähän hän olisi tarvinnut avaimen.
Kun puhuin asiasta Arnoldin kanssa, hän sanoi katsoneensa päiväkirjaa,
mutta ennen kuin Ingrid alkoi kirjoittaa siihen.
Lähetimme päiväkirjan labraan ja panimme sormemme ristiin.
Toivoimme löytävämme siitä Arnoldin jälkiä.
Emmekä vain kannesta, vaan myös kirjan sisäsivuilta.
Päiväkirjan analyysi paljastaa,
että Arnoldin sormenjälkiä on kaikkialla kirjan sisäpuolella.
Mutta ei tavalla, jonka Arnold mainitsi.
Hänen sormenjälkensä ovat Ingridin kirjoituksen päällä.
Sormenjäljet viittasivat siihen,
että hänellä oli avain, mutta ne eivät ole suora todiste.
Löysimme Arnoldin asunnosta useita avaimia.
Perusteettoman määrän niitä.
Aloimme kokeilla niitä yksi kerrallaan.
Yksikään avaimista ei ollut Ingridin asunnon.
Sitten tapahtui jotain odottamatonta.
Soitimme kaikille, jotka yhä asuivat samassa rappukäytävässä -
kuin Ingrid kysyäksemme tulipalosta.
Kysyäksemme, mitä he muistivat.
Eräs henkilö spontaanisti kertoi -
nähneensä Arnoldin heti tulipalon jälkeen rakennuksen ulkopuolella.
Tiedon kertoneen henkilön mukaan -
poliisi ei koskaan kysynyt tätä häneltä ennen.
Hän myös kertoi, ettei ollut epätavallista nähdä Arnoldia.
"Hän asui rakennuksessa pari vuotta, joten siinä ei ollut mitään outoa."
Hän ei ymmärtänyt tiedon tärkeyttä,
mutta meille se oli todellinen siunaus,
koska tämä yhdisti Arnoldin rikospaikkaan.
Päätimme arvioida silminnäkijän väitteiden pitävyyden.
Tämän takia loimme simulaation tapaturmahetkestä.
Sää ja valaistus olivat suurin piirtein samat,
ja arvioimme näkyvyyden oikealta etäisyydeltä.
Arviomme mukaan -
silminnäkijä olisi voinut tunnistaa näkemänsä henkilön.
Tämän ansiosta saimme viimein yhdistettyä Arnoldin rikospaikkaan.
Se oli palapelin viimeinen pala.
Toukokuussa 2016 Arnold saa viimein syytteen Ingridin murhasta -
ja tämän 14-vuotiaan tyttären murhan yrityksestä.
Näitkö Arnold Levinin tuona iltana?
Seisoimme juttelemassa toisella reunalla.
Arnold tuli kävellen täältä.
Jos tämä on rakennus, olimme tässä. Hän saapui kävellen...
Tietä pitkinkö? -Ei, jalkakäytävää.
Selvä. -Näin hänet etäältä.
En enää nähnyt häntä uudelleen...
Syyttävistä todisteista huolimatta -
Arnold kiistää osallisuutensa murhaan.
Kotoasi löytyi myös muistilappu.
Siinä luki: "Ingrid kärsii vielä."
Ja että hän on kusipää sun muuta.
Kirjoititko sen?
En voi vastata tuohon, mutta se ei ole kovin todennäköistä.
Eikö? Miksi?
En ilmaise itseäni siten.
En tiedä, monestiko olen jo sanonut,
että kirjoitan vain isoilla kirjaimilla.
Siitä huomaa ensimmäisenä, että kirjoitus on minun.
Etkö siis kirjoittanut muistilappua?
Käytän vain isoja kirjaimia.
Kuka sen sitten kirjoitti?
En minä tiedä toisten tekemisistä.
En muista kyseistä lappua lainkaan.
Käräjäoikeus ei pidä todisteita riittävinä -
ja hylkää murhasyytteen.
Mutta asia viedään vetoomustuomioistuimen eteen.
Maaliskuun 10. päivänä vuonna 2017,
19 vuotta Ingridin kuoleman jälkeen, tuomioistuin tekee päätöksen.
Muistan kirkkaasti päivän, jolloin saimme päätöksen.
Tutkimme toista tapausta. Mukana oli paljon samoja henkilöitä.
Kello oli 11, kun saimme päätöksen.
Se oli tietokoneellamme.
Sekunnit tuntuivat ikuisuudelta, kun skrollasimme alas asiakirjaa.
Tuomio oli elinkautinen kaikesta kolmesta syytteestä.
Juhlimme ja itkimme ilosta.
Vetoomustuomioistuimen kuulemisen loppupuheenvuorojen aikana -
Arnold pyysi lupaa puhua.
Tämä puhe ei varsinaisesti auttanut hänen tilannettaan.
Se oli valtava helpotus,
ja ajatukseni kääntyivät välittömästi hänen tyttäriinsä.
He saivat viimein oikeutta.
Heidän yhteinen tyttärensä -
oli kaikki vuodet ennen Arnoldin pidätystä uskonut,
että äiti kuoli sängyssä tupakointiin.
Että tämä oli alkoholisti, joka ei pitänyt huolta itsestään.
Tytär eli valheessa, jonka Arnold oli kertonut hänelle.
Tekstitys: Vesa Puosi plint.com