PASSER IKKE SENSITIVE SEERE INNEHOLDER GRAFISKE BILDER
Det er helt grusomt.
Det går ikke å forklare hvordan noen kan gjøre sånt i kaldt blod.
Hun var våken, og hun ble utsatt for fysisk vold.
Hun ble slått ned og brent.
Hun prøver å ta seg ut, men lykkes ikke.
Hun var i live da det begynte å brenne.
Dødsangsten må ha vært fæl.
"ALDRI HØRT LIGNENDE SKRIK"
BRENNENDE KJÆRLIGHET
Midt på natten varsles redningstjenesten i Borås
om noe som skal vise seg å være et ledd
i en rekke hendelser av dødelig vold mot kvinner.
Det vil lede dem til en langt mer alvorlig og skremmende sak.
Redningstjenesten varsles om at det brenner i en boligblokk.
Da vi kom dit, så vi at det brant i en leilighet i andre etasje.
Det råder kaos på stedet. Folk er veldig redde.
De står på balkongene for å bli hjulpet ned.
Etter en stund får redningstjenesten kontroll på brannen.
De slukker den og får kontroll over situasjonen.
Det er en veldig farlig og alvorlig hendelse.
Det skjer midt på natten, folk ligger og sover.
Hadde ikke redningstjenesten kommet til stedet så fort,
ville det ha fått forferdelige konsekvenser.
Brannen er konsentrert til en leilighet i andre etasje.
I den brannherjede leiligheten
begynner teknikerne en brannårsaksetterforskning
for å finne ut hvor og hvordan brannen startet.
Branner kan starte av flere årsaker.
En tv som har stått på lenge.
Stearinlys man har glemt å slukke.
En brann kan starte på mange måter.
Under etterforskningen fant de spor etter brennbar væske
innenfor og utenfor leilighetsdøren.
De kunne konstatere at brannen var påsatt.
Teorien blir at en eller flere personer tok seg inn i bygningen
og helte brennbar væske i brevsprekken for så å tenne på.
Når brannen starter, befinner leilighetens eier seg der,
en kvinne i 60-årene, og en mannlig bekjent av henne.
De sover i boligen.
Med nød og neppe redder de seg ut på balkongen
før leiligheten blir overtent.
Rett før brannen hører en nabo høylytte stemmer utenfor huset
på et utenlandsk språk.
Noen så en person komme gående med noe i hånden,
men det er vage vitneopplysninger fra åstedet.
Vi følte ikke det var opplysninger vi kunne jobbe videre med.
Men samme natt, noen timer etter at brannen ble slukket,
noterer et vitne seg at det står to biler på parkeringsplassen
ved inngangen til boligen.
Og dekkene på bilene er skåret opp.
Det viser seg at bilene tilhører kvinnen som bor i leiligheten
og vennen som besøkte henne.
Håpet vokser, nå har vi andre ting vi kan undersøke.
Vi har dekkene og bilene,
og vi håper gjerningspersonen har etterlatt seg spor i bilene.
Ved undersøkningen av bilene finner teknikerne spor av fingre.
Men ved nærmere undersøkelser av avtrykkene
kan de ikke se papillarlinjer,
hvilket betyr at de ikke kan knyttes til en person.
Alt tyder på at gjerningsmannen har brukt hansker.
Det er frustrerende å ikke komme videre ved en så alvorlig ugjerning.
Det avholdes flere avhør, og kvinnen i leiligheten avhøres selvsagt også.
Vi vil selvsagt få et svar på hva som kan ha hendt.
Hvem ønsker disse personene vondt? Har de blitt truet?
Kvinnen er veldig skjelven og sjokkert.
Hun aner ikke hvorfor det begynte å brenne i hennes leilighet.
Men så kommer hun på at det kan ha vært hennes eks.
Mannen blir undersøkt nærmere, og politiet tar ham inn til avhør.
I avhøret sa han at han ikke hadde noe med det å gjøre
og at han var i Skåne da brannen oppsto.
Det viser seg også at alibiet hans kan bekreftes.
Mordbrann er vanskelig å etterforske ut fra bevis.
Bevisene brenner jo opp i de aller fleste sakene.
Slik var det også i denne saken,
og etterforskningen ledet oss ingen steder.
Da Borås-politiet innser at de står uten spor,
skjer det plutselig noe i Göteborg
som kan gi etterforskningen ny fremgang.
Natt til 20. juli må brannvesen og politi rykke ut
til en boligblokk på Hisingen i Göteborg
når en person har kjent en sterk og ubehagelig lukt i trappen.
Jeg hadde gått og lagt meg og sovnet.
I totiden hørte jeg at det var noe leven et sted,
jeg skjønte at det var ved ytterdøren.
Jeg syns det var rart, så jeg sto opp.
Jeg kikket ut kikkhullet og fikk se fullt av brannmenn og politifolk.
Da tenkte jeg at det brant et sted.
De banket på alle dørene for å få oss ut av huset.
Men da jeg sto i gangen, merket jeg at det var vått.
Jeg blir kald på føttene på et vis.
"Herregud, er det vann på gulvet? Hva er dette for noe?"
Da jeg åpnet døren, spurte de: "Hva er det som foregår her inne?"
Jeg svarte at det ikke skjedde noe. "Jeg vet ikke. Jeg lå og sov."
"Det er bensin. Kjenner du ikke at det lukter bensin?"
"Jo, nå som du sier det, så kan jeg kjenne det."
"Ja, noen har helt bensin i brevsprekken din."
Det som skjedde i boligblokken i Borås
har holdt på å skje igjen,
men denne gang i Göteborg.
Kan hendelsene ha en forbindelse?
Går det en brannstifter løs?
Når vi kommer frem til åstedet og går inn i oppgangen...
Vi kjenner med en gang at der er en lukt som ligner bensin.
Vi går opp til andre etasje der leiligheten er.
Der er lukten enda sterkere.
Og på leilighetsdøren, på utsiden,
ser vi et lite sotmerke ovenfor brevsprekken.
Vel inne i gangen ser vi at det er en velmøblert gang.
Saksøkeren har tatt to tepper og noen reklameblader
og lagt dem i en sekk som hun har satt ut på verandaen,
for det luktet kraftig av bensin.
I gangen ser vi spor av bensin som har rent ned inngangsdøren,
ingen åpenbare brann- eller sotskader.
I tillegg til brannfarlig væske på gulvet og sot på utsiden av døren
får teknikerne vite at politiet har funnet og sikret et papir
som hadde blitt stappet inn i brevsprekken.
Papiret var delvis brent.
Her kom vi frem til at brannen var påsatt.
Det er et forsøk på mordbrann.
En gjerningsperson har kommet inn i trappegangen,
gått opp til saksøkerens leilighetsdør...
...helt brennbar væske i brevsprekken...
...og tent fyr på et papir, åpnet brevsprekken
og sluppet papiret ned i brevsprekken.
Men det brennende papiret setter seg fast i brevsprekken.
Da gjerningspersonen slapp brevluken utenfra,
lukket dekkbrikken på innsiden seg slik at papiret satte seg fast.
Papiret brenner,
og den brennbare væsken i brevsprekken brenner også,
men så slukker brannen av seg selv.
I sekken som saksøkeren satte ut på balkongen,
var det mye brennbart materiale med tepper og klær.
Det er helt vått når vi undersøker det.
På den firkantede dørmatten med gummibelegg på undersiden
hadde gummien smuldret opp, og den var våt langs kantene.
Det viser at ganske mye væske hadde blitt helt inn.
Hvis papiret hadde falt ned i gangen,
hadde det blitt en veldig stor brann.
I den leiligheten var det ikke langt fra ytterdøren til soverommet.
Ville jeg ha våknet av brannalarmen i tide? Det vet man ikke.
Jeg kan sove dypt.
Jeg måtte ha gått ut på balkongen,
og da måtte jeg ha gått via gangen der det brant.
Da hadde kanskje ilden nådd soveromsdøren allerede.
Klokken var to på natten, kanskje ingen hadde hørt meg på balkongen.
Kvinnen hadde englevakt.
Hun kunne ha blitt brent inne og mistet livet.
Det er en stor sak at noen prøvde å ta livet mitt.
Jeg tok det ikke inn over meg der og da.
Etter hendelsen hadde jeg det veldig vanskelig,
og jeg var veldig redd.
Kvinnen forstår jo ingenting.
Hun vet ikke om noen som ønsker henne vondt.
Nevøen hennes bor i leiligheten,
så hun lurer på om han var målet.
Han er ingen gangster, men det må ha med ham å gjøre.
Det må det, for jeg har ingen fiender.
Jeg er eldre, jeg holder ikke på med noe tull.
Han sov ikke hjemme den natten, han sov hos en venn.
Han hadde aldri sovet hos en venn før, men da var han ikke hjemme.
Branner er veldige vanskelige å undersøke og etterforske.
I branner brenner bevis og spor opp.
Du kan finne ut hva som skjedde og hvordan det brant,
men hvem som har gjort det,
å finne koblingen til gjerningspersonen, er vanskelig.
På tross av at det ikke hadde begynt å brenne i leiligheten,
innser teknikerne etter undersøkelsen at de har få bevis.
Deres mest verdifulle spor er papiret.
Vi sendte papiret til laben
og ba dem undersøke det for DNA.
Dette er vår sjanse til kanskje
å få tak i DNA-spor eller fingeravtrykk fra gjerningspersonen.
Ved denne hendelsen var det ingen vitner i det hele tatt.
Vi har ingen spor etter en eventuell gjerningsperson.
Vi så nærmere på nevøen, hva slags omgangskrets han hadde,
men kunne rakst konstatere at han ikke hadde noe med det å gjøre.
Så vi har veldig lite å gå på.
Nå står politiet med to uoppklarte saker.
En brannstiftelse og et forsøk på brannstiftelse.
Begge etter lignende mønster, begge hos en middelaldrende kvinne.
Men politiet har ingen ledetråder som fører dem videre
før det i avhør fremkommer noe som kan vise seg å være helt avgjørende.
Da politiet spurte om det nylig hadde skjedd meg noe spesielt,
måtte jeg tenke meg litt om. "Jeg avbrøt et forhold per telefon."
"Jaha, og hva ble sagt der?"
Det var naturligvis ingen hyggelig samtale.
Jeg sa at jeg ville avslutte forholdet.
"Jeg vil ikke mer."
Da han forsto at jeg mente alvor, at jeg ikke ville mer,
sa han noe til meg før han la på som jeg ikke hadde kommet på før.
Han sa: "Dette skal du få angre på." Og så la han på.
Det ble interessant for oss.
Da vi så nærmere på personen, merket vi oss noe.
Han hadde hatt et forhold til kvinnen i Borås.
De to kvinnene hadde vært sammen med samme person.
Og de hadde blitt utsatt for lignende attentat.
Vi tenkte at det umulig kunne være en tilfeldighet.
Mannen de hadde et forhold til, er 50 år og bosatt i Malmö.
I avhør kommer det frem at kvinnene har lignende erfaringer med mannen.
Vi kom i kontakt via en datingside.
Vi skrev en stund, og han var superhyggelig og morsom.
Og etter en stund ville han at vi skulle møtes.
De fant en dag som passet dem begge,
og mannen kjørte fra Malmö og opp til Jeanette i Göteborg.
Vi laget mat og var sammen.
Vi drakk litt vin og spilte musikk og hadde det veldig morsomt.
Jeg tenkte at han fikk bli. Han var så snill.
Han ga mye av seg selv. Han var veldig sjenerøs og lo mye.
Han var fin å snakke med om alt mulig.
Vi ble enige om å starte et forhold og se hvordan det gikk.
Men langsomt begynner forholdet å endre seg.
Fra å ha vært oppvartende blir han mer og mer kontrollerende.
Etter to og en halv måneder velger Jeanette å avslutte forholdet.
Han ville alltid holde meg inntil seg.
Han fant på ting som vi kunne gjøre helt alene
i stedet for å treffe familie og barn.
Det er ikke normalt å være slik som han var.
Til slutt fikk jeg ikke gå ut med søppel uten ham.
Begge kvinnene traff mannen via en datingside
og innledet et forhold etter ganske kort tid.
I begynnelsen syntes begge kvinnene
at han var sjarmerende, omtenksom og oppmerksom.
Han fant seg fort til rette hjemme hos dem.
Det reagerte de på. Han kunne bli i flere dager når han kom.
Vår første prioritet var å plassere ham på åstedet.
En måte vi kunne sjekke om han hadde vært i Västra Götaland på,
er å se på veikameraer for å se om han har kjørt bil.
Vi forsøker å finne bevis i form av overvåkningsfilm,
bankopplysninger og alle slags bevis som kunne hjelpe oss videre.
Men vi fikk ingen treff.
Etterforskerne ser også på den mistenktes telefonbruk
for å se om det fører ham nærmere de to åstedene.
Det viser ingenting.
Han brukte ikke telefonen da hendelsene inntraff.
Men vi ser naturligvis på mannen som en mistenkt.
Men det er frustrerende at vi ikke kan plassere ham på et åsted.
Til tross for mangel på bevis, velger de å anholde mannen.
Han er mistenkt for brannstiftelse og forsøk på brannstiftelse.
De ransaker også mannens leilighet.
Det ble funnet urolig mye teknisk utstyr i boligen.
Det var minnekort og harddisker.
Leiligheten var fylt til taket, det var vanskelig å ta seg frem.
Vi tok ting i beslag,
IT-teknikerne fikk en gedigen jobb med å gå gjennom alt materialet.
Vi begynte med datamaskinen,
og snart ser vi at visse ting skiller seg ut.
Det er for eksempel mange bilder av skjermen til en av kvinnene.
Og når vi går videre med undersøkelsen,
finner vi installert programvare som ikke bør være der.
Programvaren IT-teknikerne finner, er et såkalt spionprogram.
Med programmets hjelp kan en person fra en annen datamaskin
se hvilke hjemmesider som besøkes, samle inn bildemateriale
og se hva som blir skrevet og til hvem det blir skrevet.
Formålet er å overvåke en datamaskin.
Hva er det som foregår? Hva er det brukeren gjør?
Loggfunksjonen gir meg også tilgang til innloggingsopplysninger,
og aller viktigst, til passord.
Han har brukt dette for å samle informasjon om kvinnene.
Politiet avhører ham og spør hvordan han stiller seg til anklagene.
Han benekter å ha vært innblandet.
Han påstår han ikke var der, at han var i Malmö ved begge hendelsene.
Han sier foreldrene besøkte ham.
Han beskriver besøket veldig detaljert.
Og hans mor bekrefter det.
Når han blir konfrontert med spionprogrammet,
sier han at han har lånt datamaskinen til noen karer.
Vi har fortsatt et håp til papiret som satte seg fast i brevsprekken
under hendelsen i Göteborg.
Vi håper gjerningspersonen etterlot DNA eller fingeravtrykk på det.
Men det er delvis brent, så vi vet at sjansene er små.
Men vi har et håp.
Når svaret kommer, viser det seg at de verken fant fingeravtrykk
eller DNA på papiret.
Det er klart man blir litt skuffet
når man ikke finner DNA eller fingeravtrykk på materialet.
Vi følte at vi sto i stampe. Vi var tilbake til utgangspunktet.
Det var vårt siste håp.
Politiet mangler tekniske bevis og noe som knytter ham til et åsted
og blir nødt til å løslate ham.
Risikerer de å få to uløste saker og flere ildspåsettelser?
Men når saken havner på bordet til avdelingen for uoppklarte saker,
får etterforskningen ny fart.
De to attentatene har likheter med en hendelse 14 år tidligere
der ytterligere en kvinne var utsatt.
Avdelingen for uoppklarte saker skal se på saker med nye øyne.
De går gjennom gamle saker for å finne nye tekniske bevis
eller nye vitneforklaringer.
I 1998 fant de en død kvinne i en leilighet i Docentgatan i Malmö.
Hun jobbet på fengselet i Malmö og hadde to barn.
Da det skjedde, var et av barna hjemme,
en jente som da var rundt 12-14 år.
Det som skjedde, var at naboene våknet av at det brant.
Det lød skrik,
datteren våknet av morens fortvilte skrik etter hjelp.
Hun trengte hjelp for å komme ut, men datteren klarte det ikke.
Hun måtte rømme ut i trapperommet.
Etter brannen ble moren funnet ille brent i leiligheten.
Hun hadde åpenbart forsøkt å komme seg ut.
Hun led en forferdelig død.
Man kan knapt forestille seg hvilken dødsangst hun må ha hatt.
Leiligheten er totalskadet, noe som tyder på et raskt brannforløp.
Det vanskeliggjør teknikernes arbeid med å finne bevis.
Men de finner brennbar væske på stedet der kvinnen ble funnet.
og de finner tre separate arnesteder.
Det får dem til å mistenke at brannen ble påstiftet.
Leiligheten består av en entredør,
og i gangen er det en dør inn til datterens soverom
og en dør inn til selve leiligheten,
og innenfor den døren fant de moren.
Datteren sier hun hørte tumulter og flere stemmer da brannen startet.
Naboer vitner om det samme.
Men noen tegn på innbrudd ble ikke funnet.
Det man tror har skjedd, er at moren har våknet av noe.
Om hun våknet av brannen eller av at gjerningsmannen helte ut tennvæske,
det kan man ikke si.
Men etter at hun sto opp, ble hun slått ned.
Gjerningsmannen tente på, gikk ut og låste døren så hun ikke kom ut.
Etter det gikk han ut entredøren.
Han kom seg antakeligvis inn med egen nøkkel.
Han kunne ikke ha kommet seg inn eller ut uten egen nøkkel.
Vi foretok tekniske undersøkelser for å forsøke å konstatere
om låsen hadde blitt dirket opp, men slike bevis fantes ikke.
Den avdøde kvinnen heter Ingrid og er 38 år.
Hennes to døtre kommer fra to ulike forhold.
De siste årene har hun vært sammen med faren til den yngste datteren.
Mannen heter Arnold.
På dette tidspunktet forsøkte Ingrid å separere seg fra Arnold.
Arnold vil ikke akseptere det og blir værende.
Han... overvåker Ingrid.
Han tar seg inn selv om hun ikke vil det.
Det som pekte mot ham, var atferden hans.
Han ville ikke akseptere at forholdet var over.
Han overvåket henne.
Han var en arketypisk stalker som ikke kunne akseptere det.
Han kunne ha gjort det for å ta hevn.
I den videre etterforskningen kom det også frem
at Ingrid hadde ført dagbok der hun skrev at hun var redd ham.
Hun var redd for at Arnold skulle gjøre henne noe.
Noe annet som var merkelig, var at akkurat denne natten
så sov ikke Ingrid og Arnolds datter i leiligheten.
Hun var hos sin farmor og farfar.
Dette pekte på at Arnold
kunne ramme Ingrid uten å risikere sin egen datters liv.
Vitner beskriver Arnold som en kontrollerende og truende person.
Arnold blir pågrepet og arrestert, men løslates etter kort tid.
Bevisene strekker ikke til.
De hadde få bevis.
De hadde indisier som sa at Arnold var den rette typen,
en mulig gjerningsmann.
Men de hadde ikke håndfaste, konkrete bevis.
Alle var enige om at det var mordbrann,
men drapsmannen gikk fri.
De kom ingen vei. Etterforskningen ble avsluttet i 1998.
Men nå, 14 år senere, har de nye sjanser til å komme videre.
Etterforskerne har oppdaget at Arnold er den samme mannen
som begge kvinnene hadde et forhold til i 2012.
Det er snakk om et modus som gjentar seg.
Det ga oss et håp om at vi kunne oppklare de tre brannene.
Vi samkjørte sakene. Er det noe vi har oversett?
Kan vi finne noe nytt, en liten brikke i puslespillet?
Vi var ikke sikre på at det var Arnold, selv om mye tydet på det.
Det er hovedsporet vårt.
Men vi utelukker selvsagt ikke noe annet.
Etterforskningsmessig må vi foreta en ordentlig gjennomgang.
I en drapsetterforskning handler det ikke bare om
å følge sporet etter den skyldige.
Man plikter også å utelukke alle andre alternativer.
Nå står de altså med et 14 år gammelt uoppklart drap,
en mordbrann og et forsøk på mordbrann.
Alle sakene har én fellesnevner, Arnold Lewin.
Det er et gigantisk arbeid.
Det må holdes mange avhør
og mye teknisk bevis må gjennomgås.
Håpet er at det skal komme frem ting som har blitt oversett tidligere.
Håpet er også at vi ved hjelp av ny kriminalteknologi
kan finne nye, håndfaste tekniske bevis.
For fra 1998 til 2012 hadde det skjedd mye innen kriminalteknologi.
Og mange spor hadde blitt spart.
Vi brukte mye tid på å rekonstruere det som skjedde i 1998
samtidig som vi dannet oss et bilde av hva som skjedde i 2012.
Arnold var en flittig bruker av både datamaskin og mobil.
Det var aktivitet døgnet rundt.
Men da ugjerningene fant sted, var det helt stille.
Og han hadde søkt etter branner kort tid etter brannene.
Det var interessant for oss,
for han gjorde søkene før brannene ble allment kjent.
Det fins et konkret bevis etterforskerne ikke vil slippe,
og det er papiret de fant på åstedet i Göteborg.
Etterforskerne ber om en ny analyse
for å se om der fins noen DNA-spor.
Vi vet at man med dagens metoder kan finne veldig små mengder DNA.
Så vi bestemmer oss for å følge det sporet så langt det går.
Vi har tidligere fått et svar om at det er umulig å finne noe.
Men vi nekter å gi oss. Vi er sta og stiller detaljerte spørsmål.
Vi får tilbakemelding om at de ikke kan finne et fullstendig DNA.
Men de sa de kunne lete etter det man kaller mitokondrielt DNA.
Vi ba dem gjøre det.
Mitokondrielt DNA kan ikke brukes til å identifisere en person,
men det er ikke helt ubetydelig om det fins på papiret.
Det kan i noen tilfeller brukes til å utelukke mistenkte.
Svaret de får, er at det fins mitokondrielt DNA på papiret.
Fantes det statistikk på hvor mange som hadde slikt mitokondrielt DNA?
Det viste seg at det gjorde det.
Svaret vi får etter en lang ventetid,
er at fire prosent av befolkningen har den typen mitokondrielt DNA
som ble funnet på papiret.
Og Arnold har det.
På ny ser de på Arnolds aktiviteter, på tidspunktene for hendelsene.
De ser på kredittkortbruken og telefonaktiviteten
for å kartlegge bevegelsene hans.
Vi hadde et håp om at han hadde brukt kortet sitt
eller at vi kunne plassere mobilen i nærheten av hendelsene.
Men Arnolds mobil var slått av da mordbrannene fant sted.
Så det var et blindspor.
Men det man kan si, det er at når en mobil er slått av,
så er noe jævelskap på gang.
Det er ikke et bevis, men et indisium
på at noe skjer når personen slår av mobilen.
Du når alltid til et punkt der du må spørre hvordan man kan komme videre.
Og i denne saken besluttet vi at vi måtte hente inn Arnold,
at vi måtte ransake hjemmet hans og sikre flere bevis.
Etterforskerne velger å arrestere Arnold igjen.
Men i innledende avhør fortsetter han å avvise alle anklager.
Han hevder fortsatt at han var i Malmö da brannene skjedde i 2012.
Ved de to hendelsene i Borås og Göteborg
bekreftet Arnolds mor at han var hjemme i Skåne.
En stund etter avhørene av Arnolds mor
sier hun at hun har notert noe i kalenderen
som viser at Arnold var i Skåne på tidspunktene.
Det får nakkehårene våre til å reise seg.
Hvorfor har hun ikke sagt det før?
Hvorfor sa hun det ikke i de første avhørene?
Det var såpass interessant at vi beslagla kalenderen
og sendte den til analyse.
Svaret vi får fra analysen, er at håndskriften
som sier at Arnold var i Skåne da ugjerningene skjedde,
er skrevet i ettertid.
DET BLE BENYTTET ANNET BLEKK OG EN ANNEN PENN
Opplysningene svekker naturligvis Arnolds forklaring,
og det styrker teorien om at moren gir sønnen falskt alibi.
Vi har dannet oss et godt bilde og et godt indisiekjede.
Vi kunne konstatere at Arnold hadde et motiv.
Han var kontrollerende.
Vi hadde mitokondrielt DNA fra papiret.
Vi hadde spionprogrammet som også var knyttet til kontrollbehovet.
Og i tillegg hadde vi mangelen på data- og telefontrafikk.
For brannene i Borås og Göteborg
følte vi at vi hadde tilstrekkelig med bevis.
Ved hjelp fra kriminaltekniske analytikere
får aktor en sannsynlighetsvurdering
basert på fakta fra alle de tre brannene.
Analytikerne konkluderer med at det er lignende fremgangsmåte.
Det har skjedd nattestid, det har blitt brukt bensin
og det var rettet mot kvinner som hadde et forhold til samme mann,
Arnold.
Vi vurderte om det var sannsynlig
at en annen enn Arnold kunne ha gjort det.
Vi kom frem til at det var ekstremt usannsynlig.
Vi er overbevist om at han er skyldig, og aktor mener
vi har nok til en siktelse.
Aktor sikter ham for sakene i 2012
og rettssaken mot Arnold Lewin innledes ved tingretten i Malmö.
Den 15. juli 2014
blir Arnold dømt for grov mordbrann og forsøk på mordbrann
og får en fengselsstraff på åtte år.
Vi lyktes med siktelsen for brannene i Västra Götaland, han blir dømt.
Han må sitte fengslet i flere år.
Men vi vil ikke gi opp drapet på Ingrid i 1998.
Så nå begynner vi å jobbe intensivt med det.
Vi nekter å gi opp. Vi går gjennom alt på nytt.
Gjerningspersonen som gikk inn i Ingrids leilighet,
må ha hatt en nøkkel.
Han gikk trolig inn da Ingrid lå og sov.
Og han låste etter seg da han forlot leiligheten.
Vi funderte over om Arnold kunne komme seg inn og ut.
Hadde han en nøkkel?
Etterforskerne undersøker hvilke muligheter og på hvilke måter
Arnold kan ha kommet seg inn.
Når de leser Ingrids dagbok,
finner de noe som kan lede etterforskningen videre.
Hun skrev i dagboken at dagboken plutselig hadde forsvunnet.
Hun er nøye med hvor hun legger den.
Så hun var helt sikker på at noen hadde tatt den
og så lagt den tilbake.
Hun skriver også at hun lurer på om det var Arnold som tok den.
I så fall må han ha hatt en nøkkel.
Hvis Arnold tok den, kan han ha etterlatt seg spor
som fingeravtrykk og DNA.
Det kunne bevise at Arnold både hadde tatt dagboken
og også hadde lagt den tilbake når Ingrid ikke var hjemme,
altså at han hadde nøkkel.
Da vi tok det opp med Arnold, sa han:
"Ja, jeg så i dagboken, men det var før Ingrid begynte å skrive i den."
Vi sendte dagboken til analyse og krysset fingrene for
at Arnold hadde etterlatt seg spor i den.
Helst ikke bare på permen, men også inne i dagboken et sted.
Resultatet fra analysen
viser at Arnolds fingeravtrykk fins i dagboken.
Men ikke på den måten han selv beskrev.
Fingeravtrykkene hans ligger oppå Ingrids håndskrift.
At fingeravtrykkene hans fins i dagboken
er et indisium på at han har nøkkel, men det er ikke et konkret bevis.
Under husransakelsen hos Arnold fant vi mange nøkler.
et uberettiget antall nøkler.
Vi begynte ganske enkelt å prøve dem.
Men vi fant ingen nøkkel som passet til Ingrids leilighet.
Så skjer det noe uventet.
Vi ringer rundt til alle som fortsatt bor i oppgangen,
i samme oppgang som Ingrid,
og stiller spørsmål rundt hendelsen, om hva de husker og slikt.
Og da er det en person som spontant nevner
at vedkommende så Arnold like etter brannen, utenfor bygningen.
Personen som kom med opplysningene,
fortalte at politiet ikke hadde stilt ham de spørsmålene før.
Vitnet sa også at det ikke var rart at han så ham der.
Han hadde jo bodd der fra og til i noen år.
Vitnet forsto ikke hvor viktig det var.
For oss var det et halleluja-øyeblikk.
"Nå kan vi plassere ham på åstedet."
I forbindelse med vitnets opplysninger
velger vi å foreta en vitnekonfrontasjon.
Vi forsøker å gå tilbake til dette tidspunktet.
Det skal være noenlunde like vær- og lysforhold,
og så foretar man en avstandsbedømmelse.
Og vurderingen er
er at det er mulig å se hvem det kunne ha vært.
Endelig kan vi plassere Arnold på gjerningsstedet.
Det er den siste lille puslebrikken vi trenger.
I mai 2016 blir Arnold til slutt siktet for drapet på Ingrid
og drapsforsøket på hennes 14 år gamle datter.
Så du Arnold Lewin en gang i løpet av natten?
Vi sto på den andre siden og snakket.
Da kom han gående herfra.
Hvis huset er her, så sto vi her, og han kom gående herfra.
-Kom han på gaten? -Nei, på fortauet.
-Ok. -Jeg så ham på avstand.
Jeg så ham ikke etter det.
På tross av bevisene mot ham,
fortsetter Arnold å benekte en innblanding i drapet.
Det ble funnet en lapp hjemme hos deg.
På den står det at Ingrid skal få lide
og at hun er en drittsekk osv.
Skrev du det?
Det kan jeg ikke svare på, jeg føler det er usannsynlig.
Er det usannsynlig? Hvorfor det?
Det er ikke slik jeg uttrykker meg.
Jeg har sagt utallige ganger at jeg bare skriver med store bokstaver.
Slik ser man om det er jeg som har skrevet det.
Betyr det at du ikke skrev det?
Jeg bruker bare store bokstaver.
Hvem skrev det om det ikke var deg?
Jeg har ikke oversikt over hva folk gjør og ikke gjør.
Jeg har ingen minner om den lappen overhodet.
Tingretten anser at bevisene ikke er tilstrekkelige
og frifinner Arnold for drapet.
Men dommen blir anket til lagmannsretten.
Og den 10. mars 2017,
19 år etter drapet på Ingrid, faller dommen i lagmannsretten.
Jeg har klare minner fra da vi fikk dommen den dagen.
Vi jobbet med en annen sak. Flere fra gruppen var samlet.
Klokken var elleve da domsbeslutningen ble avsagt.
Vi fikk den via nett.
De sekundene det tok å skrolle ned til kjennelsen...
Fengsel på livstid. Felt på alle tre tiltalepunkter.
Det var både jubel og gledestårer.
Under hovedforhandlingen, i forbindelse med sluttinnlegget,
ba Arnold om å få ordet.
Og jeg kan si at anførslene hans ikke var til hans fordel.
Det var en enorm lettelse.
Tankene gikk til døtrene.
Nå fikk de endelig en form for oppreisning.
Deres felles datter hadde i alle år, helt frem til Arnold ble pågrepet,
levd i den tro at moren døde etter å ha røkt på sengen.
At moren var alkoholisert og ikke kunne ta vare på seg selv.
Hun har levd med en falsk illusjon som Arnold ga henne.
Tekst: Mette Knutsen plint.com