Det är fruktansvärt. Det är hemskt.
Det går inte att beskriva hur man med berått mod kan göra nåt sånt.
Hon har ju varit vaken, hon har utsatts för fysiskt våld,
nerslagen och också börjat brinna.
Hon försöker ta sig ut, men lyckas inte.
Man är säker på att hon har varit vid liv i branden.
Dödsångesten måste ha varit fruktansvärd.
Mitt i natten larmas räddningstjänsten i Borås
om nåt som kommer att visa sig bara vara en del
i ett led av händelser om dödligt våld riktat mot kvinnor,
och som leder till ett allvarligare och mer skrämmande fall.
Larmet som kommer till räddningstjänsten
är att en brand härjar i ett flerfamiljshus.
Man kommer till platsen och ser att det brinner
från en lägenhet på andra våningen.
Det råder kaos på platsen. Folk är jätterädda.
De står på sina balkonger och får hjälpas ner.
Efter ett tag får räddningstjänsten bukt med branden.
Man lyckas släcka den och får kontroll över situationen.
Det är en otroligt farlig och allvarlig händelse.
Det är mitt i natten, folk ligger och sover.
Hade inte räddningstjänsten kommit till platsen så snabbt
så hade det blivit förödande konsekvenser.
Branden är koncentrerad till en lägenhet på andra våningen,
och i den eldhärjade lägenheten
påbörjar polisens tekniker en brandorsaksutredning
för att ta reda på var och mer exakt hur branden startade.
Bränder kan ju starta av olika anledningar.
Det kan vara en tv som har stått på länge,
det kan vara ljus som man har glömt att släcka.
Det finns många olika varianter på hur en brand kan starta.
Vid undersökningen så upptäcker man spår av brännbar vätska
både innanför och utanför lägenhetsdörren.
Och här kunde man konstatera att branden var anlagd.
Teorin blir att en eller fler personer
tagit sig in i flerfamiljshuset
och hällt brännbar vätska i brevinkastet och tänt eld.
När branden startar befinner sig lägenhetsinnehavaren,
en kvinna i 60-årsåldern, och en manlig bekant till henne,
sovandes inne i bostaden.
Men med nöd och näppe lyckas de rädda sig ut på balkongen
innan lägenheten övertänds.
Precis innan branden hör en granne högljudda röster
utanför huset, och det ska vara på utländska.
Nån har sett en person komma gåendes med nånting i handen.
Men det är väldigt vaga vittnesuppgifter från platsen,
och det var inga uppgifter som man kunde jobba vidare med.
Men samma natt, några timmar efter att man hade släckt branden,
så ser ett vittne två bilar på parkeringsplatsen
i anslutning till fastigheten.
Och de bilarna har fått däcken uppskurna.
Det visar sig att bilarna tillhör dels kvinnan som bor i lägenheten,
och dels vännen som var på besök hos kvinnan.
Nu stiger hoppet. Nu har vi andra saker man kan undersöka.
Vi har däcken och bilen i stort,
och vi hoppas att gärningspersonen ska ha lämnat spår i bilen.
Vid undersökningen av bilarna hittar teknikerna spår av fingrar,
men vid närmare undersökning av avtrycken
går det inte att se några papillarlinjer,
vilket gör att de inte kan knytas till nån person.
Allt tyder på att gärningsmannen har haft handskar.
Det är otroligt frustrerande att inte komma vidare
i en sån här allvarlig typ av gärning.
Det hålls en del förhör, och kvinnan i lägenheten hörs förstås också.
Då vill vi naturligtvis få svar på vad som kan ha hänt.
Vem eller vilka vill de här personerna illa?
Finns det en hotbild?
Kvinnan är skärrad och chockad, och hon har ingen aning om
varför det började brinna i just hennes lägenhet.
Men så kommer hon på att det skulle kunna vara hennes ex.
Den angivne mannen kollas upp,
och polisen tar in honom på förhör.
Vid förhör med honom så sa han att han inte hade med det att göra,
och att han hade varit i Skåne vid tillfället för branden.
Det framkommer dessutom att hans alibi kan styrkas.
Mordbränder är svårutredda ur bevishänseende,
för bevisen brinner ju faktiskt upp i nästan alla fall.
Så var det även i det här fallet.
Som läget är så kommer inte utredningen framåt.
När Boråspolisen står inför det faktum att de är utan spår
sker plötsligt nåt i Göteborg
som kan ge utredningen ny fart.
Natten till den 20 juli larmas brandkår och polis
till ett flerfamiljshus på Hisingen i Göteborg,
där en person känt en stark och frän lukt i trapphuset.
Jag hade gått och lagt mig på kvällen och somnat,
och vid tvåtiden så hörde jag att det var ett väsen nånstans.
Efter en stund hörde jag att det var på ytterdörren,
och jag tyckte att det var konstigt, så jag gick upp
och tittade i kikhålet,
och ser att det är fullt med brandmän och poliser.
Då tänkte jag att det brinner nånstans,
och de bankar på alla dörrar för att få ut oss.
Men när de står i hallen så känner jag att det är blött.
Jag blir kall om fötterna.
"Men herregud, det är vatten på golvet. Eller vad är det?"
Så när jag öppnar dörren så frågar de: "Vad är det som händer här?"
Och då säger jag: "Det händer ingenting. Jag sover."
"Det är ju bensin, känner du inte att det luktar bensin?"
"Jo, det gör jag ju, när du säger det."
"Ja, nån har hällt bensin i din brevlåda."
Samma sak som hänt i flerfamiljshuset i Borås
verkar har varit på väg att hända igen.
Fast nu i Göteborg.
Kan händelserna ha nåt samband?
Går det en mordbrännare lös?
När vi kommer fram till platsen och går in i trapphuset...
så känner vi direkt en bensinliknande lukt.
Vi går upp till andra våningen, där lägenheten ligger,
och där är lukten ännu mer framträdande.
Och på lägenhetsdörren, på utsidan,
så ser vi att det finns en liten sotning ovanför brevinkastet.
När vi kommer in i hallen så är det en välmöblerad hall,
och målsäganden har tagit två mattor och lite reklamblad
och satt dem i en säck och slängt ut allt på verandan,
för det luktar ju kraftigt av bensin.
I hallen ser vi bara rinningarna på insidan av lägenhetsdörren.
Inga uppenbara brand- eller sotskador.
Utöver den stora mängden brandfarlig vätska på hallgolvet
och sotningarna på utsidan av dörren
får teknikerna även reda på att en ordningspatrull
hittat och säkrat en papperslapp
som var instoppad i brevinkastet,
och lappen var till viss del bränd.
Här kommer vi fram till att branden var uppsåtligen anlagd.
Och det är ett försök till grov mordbrand.
En gärningsperson har kommit in i trapphuset,
gått upp till målsägandens lägenhetsdörr...
hällt in brännbar vätska genom brevinkastet,
tänt eld på en papperslapp, öppnat brevlådan
och släppt papperslappen i brevlådan.
Men den brinnande papperslappen fastnar inne i brevlådan.
När gärningspersonen släpper den yttre delen av brevlådan
så slår täckbrickan på insidan till, så att papperslappen fastnar där.
Papperslappen brinner,
och den brännbara vätskan i brevlådeinsatsen brinner också,
men sen självslocknar branden.
I säcken som målsäganden hade satt ut på balkongen
fanns det mycket brännbart material, med mattor och kläder.
De är ju helt blöta när vi undersöker dem.
Och den här fyrkantiga dörrmattan med gummering på undersidan,
där hade gummeringen luckrats upp, och den var våt längs med kanterna.
Så sammantaget så ger det stöd för
att det är ganska mycket vätska som har hällts in.
Hade pappret fallit ner i hallen
så hade det ju blivit en mycket stor brand.
Det var inte långt mellan ytterdörren och sovrumsdörren.
Hade jag vaknat av brandlarmet i tid? Det vet man inte.
Jag kan vara svårväckt.
Och då måste jag ta balkongen, och då måste jag först ut i hallen.
Där det brinner. Och då...
Då kanske elden redan hade hunnit till min sovrumsdörr.
Och ut på balkongen och skrika klockan två på natten.
Det är inte säkert att nån hade hört mig.
Hon hade änglavakt. Hon hade kunnat brinna inne och mista livet.
Det är en stor grej, att nån försökte ta livet av mig.
Hjärnan tar inte in det när man står där.
Efter händelsen mådde jag naturligtvis jättedåligt,
och jag var väldigt rädd.
Den här kvinnan förstår ju ingenting.
Hon kan inte komma på nån som skulle vilja henne illa.
Hon har en systerson som bor i lägenheten,
och hennes tankar går till om det kan vara riktat mot honom.
Han är ingen gangster, men det måste ha nåt med honom att göra,
för jag har ju inga ovänner.
Jag är ju äldre, jag håller inte på med konstiga saker.
Han sov inte hemma den natten, utan han sov hos en kompis.
Han har aldrig sovit hos en kompis förut, och nu var han inte hemma.
Bränder är jättesvåra att undersöka och utreda.
För i bränder så brinner ju bevis och spår upp.
Man kan komma fram till vad som har hänt och hur det har brunnit,
men vem som har gjort det,
den kopplingen till gärningspersonen är jättesvår.
Men trots att det inte börjat brinna i lägenheten
så inser teknikerna när de är klara med sin undersökning
att bevisen är få,
och att det mest värdefulla spår man har hittat är papperslappen.
Vi skickar upp papperslappen till SKL,
med begäran om sök dna.
Det här är vår chans att kanske, eventuellt
få dna-spår eller fingeravtryck från gärningspersonen.
Vid den här händelsen så finns inga vittnesiakttagelser alls.
Vi har inga spår efter en eventuell gärningsperson.
Vi tittade lite kring vad systersonen hade för umgänge,
men kunde snabbt konstatera att det inte hade med händelsen att göra.
Så vi har väldigt lite att gå på.
Polisen står nu med två olösta fall.
En fullbordad mordbrand och ett försök till mordbrand.
Båda med liknande tillvägagångssätt, och båda hos medelålders kvinnor.
Men polisen har inga ledtrådar som leder dem vidare
förrän det i förhör framkommer nåt
som kan visa sig vara helt avgörande.
När polisen frågade om det har hänt nåt speciellt
i mitt liv nyligen...
Jag tänkte efter. "Ja, jag avbröt ett förhållande per telefon."
"Jaha, vad blev sagt där då?"
Ja, det var ju inget trevligt samtal, naturligtvis.
Jag sa att jag ville avbryta relationen.
"Jag vill inte mer."
Och när han förstod att jag menade allvar,
att jag verkligen inte ville,
då sa han nånting innan han lade på, som jag inte har tänkt på förrän nu.
Det var: "Det här kommer du att få ångra." Och så slängde han på luren.
Det här blir väldigt intressant för oss.
När vi tittar närmare på den angivna personen så hajar vi till.
Det visar sig att han har haft en relation med kvinnan i Borås.
Två kvinnor har varit tillsammans med samma person,
och blivit utsatta för liknande attentat.
Och då känner vi att det här inte kan vara en slump.
Mannen de båda kvinnorna har haft en relation med
är 50 år och bosatt i Malmö.
I förhör med kvinnorna visar det sig att de har liknande erfarenheter
att berätta om mannen.
Vi kom i kontakt på en dejtingsida.
Vi skrev ett tag, och han var supertrevlig.
Och rolig. Och så...
ville han att vi skulle träffas efter ett tag.
Tillsammans beslutar de sig för en dag som passar dem båda,
och mannen kör från Malmö upp till Jeanette i Göteborg.
Vi började laga käk och umgicks.
Vi drack lite vin, spelade musik, och vi hade så roligt.
"Han får stanna." Han var så snäll.
Han gav mycket av sig själv, han var givmild, skrattade mycket.
Och väldigt bra att prata med om allt möjligt.
Och vi sa att vi inleder en relation, och ser hur det går.
Men med tiden börjar deras förhållande att sakta förändras.
Från att ha varit uppvaktande blir mannen mer och mer kontrollerande.
Efter två och en halv månad
väljer Jeanette att avsluta relationen.
Han ville alltid hålla mig intill sig.
Han hittade på att vi skulle göra saker själva.
I stället för att träffa familjen och barnen.
Det är inte normalt, på det sättet som han gjorde.
När jag inte kunde gå ut med soporna själv,
utan att han skulle gå med.
Båda kvinnorna hade träffat mannen via en dejtingsajt,
och ganska snart inlett en relation.
I början av relationen så tyckte kvinnorna
att han var charmerande och omtänksam och inlyssnande.
Han gjorde sig dock hemmastadd fort hos dem,
vilket de reagerade över. Han kunde stanna i flera dagar.
Prio ett är nu att försöka placera honom på brottsplatsen.
Ett sätt för oss att kontrollera om han har varit i Västra Götaland
är att titta på vägkameror, för att se om han har kört bil.
Vi försöker hämta in bevisning i form av övervakningsfilm,
bankuppgifter, all bevisning som kan hjälpa oss framåt.
Men där fick vi ingen träff.
Utredarna tittar även på den misstänktes telefonanvändning
för att se om det kan föra honom närmare platserna för händelserna.
Det visar ingenting.
Han har inte använt sin telefon vid tillfällena.
Vi ser mannen som misstänkt i utredningen,
men det är frustrerande att vi inte kan placera honom på brottsplatsen.
Trots bristen på bevis väljer man att gripa mannen
misstänkt för mordbrand och försök till mordbrand.
Samtidigt genomför man en husrannsakan av mannens lägenhet.
Man hittade otroligt mycket teknisk utrustning i bostaden.
Det var minneskort, det var hårddiskar...
Hela lägenheten var belamrad med saker, från golv till tak.
Det var svårt att ta sig fram.
Så vi tog saker i beslag,
och IT-forensikerna hade ju en gedigen uppgift framför sig
att gå igenom allt material.
Vi väljer att börja med datorn
och ganska snart så ser vi att vissa delar sticker ut.
Det är till exempel väldigt mycket bilder på en av kvinnornas skärm.
Och sen kommer vi fram till, när vi fortsätter undersökningen,
att det finns programvara installerad som inte bör finnas där.
Programvaran IT-forensikerna hittar är ett så kallat spionprogram.
Med programmets hjälp kan en person från en annan dator
se vilka hemsidor som besökts, samla in bildmaterial
och se vad som skrivs, och till vem det skrivs.
Min bedömning är att syftet är att övervaka en dator.
Vad är det som händer? Vad är det användaren gör?
Och loggfunktionen gör att jag får tillgång till inloggningsuppgifter
och lösenord, framför allt.
Han har använt det för att samla in material på de här kvinnorna.
Polisen inleder förhör med mannen,
och ber honom svara på hur han ställer sig till anklagelserna.
Han fortsätter neka till all inblandning.
Han påstår att han inte var där,
han har varit nere i Malmö vid båda de här händelserna.
Och han säger att han har haft besök av sina föräldrar.
Han beskriver det här besöket väldigt detaljerat,
och det styrks av hans mamma.
När han konfronteras med det här spionprogrammet
så säger han att han har lånat ut datorn till några killar.
Hoppet återstår till den här pappersservetten
som fastnade i brevinkastet vid händelsen i Göteborg.
Vi hoppas ju på att gärningspersonen har avsatt dna
eller fingeravtryck på pappersbiten.
Men det är svårt när den är delvis bränd, så det är ett litet hopp.
Men det är ett hopp.
När analyssvaret kommer
visar det sig att man inte kan hitta
fingeravtryck eller dna på papperslappen.
Det är klart att man blir lite besviken
när man inte hittar några dna-spår eller fingerspår på materialet.
Vi kände att vi var tillbaka på ruta ett.
Det var vårt sista hopp.
Då polisen saknar teknisk bevisning
och något som kan knyta mannen till platsen,
tvingas de släppa honom.
Är risken nu att man får två olösta fall,
och att det sker ytterligare mordbränder?
Men när utredningen når polisens avdelning för kalla fall
tar utredningen ny fart.
De två attentaten har likheter med en händelse 14 år tidigare,
där ytterligare en kvinna varit utsatt.
Kall fall-gruppen bildades för att ge en "second opinion".
Gå igenom gamla ärenden igen och försöka hitta ny teknisk bevisning
och nya vittnesuppgifter.
1998 påträffas en död kvinna
i en lägenhet på Docentgatan i Malmö.
Hon jobbade på häktet i Malmö, hade två barn,
och vid det här tillfället så var ett av hennes barn hemma.
En tjej som var 12-14 år gammal.
Förloppet som inträffade var att grannarna vaknade av att det brann.
Och det skreks, och dottern väcktes
av mammans förtvivlade skrik på hjälp.
Hon behövde hjälp att ta sig ut.
Dottern lyckades inte hjälpa mamman,
utan hon fick rusa ut i trapphallen själv.
Efter branden påträffades mamman i lägenheten.
Hon är svårt bränd. Hon har försökt ta sig ut, men inte lyckats.
Så hon hade lidit fruktansvärt av det här,
och dödsångesten kan man knappt föreställa sig.
Kvinnans lägenhet är totalförstörd,
vilket tyder på ett mycket snabbt brandförlopp.
Detta försvårar kriminalteknikernas arbete med att hitta bevis.
Men man hittar spår av brännbar vätska.
Tillsammans med platsen där kvinnan hittades
och att man finner tre separata brandhärdar,
gör att man misstänker att branden är anlagd.
Lägenheten består av en entrédörr,
och i anslutning till hallen så finns ett litet rum där dottern bor.
Sen är det en dörr till in till själva lägenheten.
Och innanför den dörren anträffades mamman liggande.
Dottern berättar att hon i samband med starten av branden hört tumult
och flera röster,
vilket också grannar vittnar om.
Men något tecken på inbrott har man inte kunnat se.
Så det man tror har hänt är ju att
på något vis så har mamman vaknat.
Om hon har börjat när det har börjat brinna eller om hon har
vaknat när gärningsmannen häller ut den brandfarliga vätskan,
det kan man inte säga.
Däremot har hon kommit upp och blivit nedslagen,
gärningsmannen har tänt eld,
tagit sig ut, stängt dörren för att hindra mamman att komma vidare
och sen tagit sig ut genom entrédörren.
Han har tagit sig in lägenheten, troligtvis med en egen nyckel,
för det finns ingen möjlighet att komma ut och in
utan nyckel.
Vi gjorde en teknisk undersökning för att försöka konstatera
om låset hade dyrkats upp, men några såna bevis fanns inte.
Den förolyckade kvinnan heter Ingrid, och är 38 år.
Hennes två döttrar kommer från två olika förhållanden.
De senaste åren
har hon varit tillsammans med pappan till den yngsta dottern.
En man som heter Arnold.
Vid den här tidpunkten så försöker Ingrid separera från Arnold,
men Arnold vill inte acceptera det, utan han fortsätter hänga sig kvar.
Han övervakar Ingrid,
tar sig in trots att hon inte vill.
Det som pekade mot Arnold var hans beteende.
Han ville inte acceptera att förhållandet var över.
Han hade en övervakande inställning.
Han var ju på nåt vis urtypen för en stalker,
som inte kunde acceptera det här, och att...
Det fanns en risk att han gjorde det här för att hämnas.
Det framgick också under den fortsatta utredningen
att Ingrid hade fört dagbok,
där hon hade noterat att hon var rädd för Arnold.
Hon var rädd för att Arnold skulle göra nåt mot henne.
Det som också var lite märkligt var att just den här natten
så sov inte Ingrids och Arnolds gemensamma dotter i lägenheten.
Hon var hos sin farmor och farfar.
Det pekade på att Arnold
kunde ge sig på Ingrid utan att riskera sin egen dotters liv.
Vittnesuppgifter beskriver Arnold som en kontrollerande
och ibland hotfull person.
Arnold grips och häktas, men släpps efter en kort tid.
Bevisen räcker inte till.
Bevisen man hade var väldigt få.
Det var indicier som talade om att Arnold var rätt typ,
och att han var en möjlig gärningsman,
men man hade inga handfasta, konkreta bevis.
Alla var överens om att Ingrid var mördad,
men man hade ingen mördare. Mördaren gick fri.
Man kom ingenstans. Man fick avsluta utredningen 1998.
Men nu, 14 år senare,
finns det plötsligt nya chanser att komma vidare.
Utredarna har upptäckt att Arnold är samma man
som båda kvinnorna 2012 haft ett förhållande med.
Det här är ett modus som går igen,
och det gav oss förhoppningar om att vi kanske skulle kunna lösa
de här tre bränderna.
Vi samkörde dem. Är det nånting som har missats?
Kan vi hitta nånting nytt, nån liten pusselbit?
I det här läget är vi inte helt säkra på att det är Arnold,
även om mycket tyder på det.
Det är vårt huvudspår, men självklart är vi inte så inskränkta
att vi utesluter nånting annat.
Och det måste utredningsmässigt ske en ordentlig genomgång.
För i en mordutredning så handlar det inte bara om att
driva en linje om vem som är skyldig.
Man har också en skyldighet att utreda bort alla andra alternativ.
Nu står man alltså med ett 14 år gammalt outrett mord,
en mordbrand och ett försök till mordbrand.
Alla med en gemensam nämnare, Arnold Lewin.
Det är ett gigantiskt arbete vi har framför oss.
Det är åtskilliga förhör som ska hållas
och väldigt mycket teknisk bevisning som ska gås igenom.
Vår förhoppning är att nånting ytterligare ska komma fram
som man har missat tidigare.
Vi hoppas framför allt på att vi,
med hjälp av ny kriminalteknik,
kanske hittar nåt nytt, väldigt handfast tekniskt bevis.
För från 1998 till 2012
har det hänt mycket inom kriminaltekniken.
Många spår är ju sparade,
så vi lägger väldigt mycket tid på att återskapa vad som hände 1998,
och samtidigt få en bild av vad som hände 2012.
Arnold var en flitig användare av sin dator och sin mobiltelefon.
Det var aktivitet i princip dygnet runt,
men vid de här brottstillfällena så var det knäpptyst.
Och så har han gjort sökningar på bränder en kort tid efter bränderna.
Det blev väldigt intressant för oss, för de här sökningarna har han gjort
innan det är allmänt känt att det har varit några bränder.
Det finns ett konkret bevis
utredarna inte riktigt vill släppa taget om.
Det är den papperslapp som hittats vid händelsen i Göteborg.
Utredarna ber helt enkelt om en ny analys
för att se om det ändå inte går att hitta nån form av dna.
Vi vet att med dagens metoder så kan man hitta väldigt små mängder dna,
så vi ger oss tusan på att vi ska köra det spåret i botten.
Man har fått svar tidigare att man i princip inte kan hitta nånting,
men vill inte ge oss, så vi är rätt envisa
och vi ställer nya frågor till NFC.
Vi får ett analyssvar, och man kan inte hitta nåt fullständigt dna.
Däremot finns det en möjlighet att leta efter mitokondriellt dna.
Och då är vårt svar: "Gör det."
Mitokondriellt dna kan inte användas för identifiering av en person,
men det är inte helt oviktigt om det skulle finnas på papperslappen.
Det kan i vissa fall användas till att utesluta eventuella misstänkta.
Svaret utredarna får
är att det finns spår av mitokondriellt dna på papperslappen.
Vi frågar om det finns nån statistik
på hur många som har just den här typen av mitokondriellt dna,
och det visar sig att det finns det.
Och svaret vi får, efter ganska lång tid,
är att det bara är 4 % av befolkningen som har den här typen
av mitokondriellt dna som har anträffats på papperslappen.
Och Arnold har den.
Man tittar återigen på Arnolds aktiviteter
kring datumen för händelserna.
Man undersöker hans användning av kreditkort
och hans telefonaktivitet,
för att se hur han rört sig.
Vi hade hoppats på en träff på att han hade använt sitt kort
eller lokaliserat sin telefon i anslutning till händelserna,
men det visar sig att Arnolds telefon
varit avstängd vid mordbränderna,
så det var en liten "dead end".
Det man ändå kan säga är att när en telefon är avstängd
då är det nåt djävulskap på gång.
Så det är inget bevis, men det är ett indicium på
att nånting händer just den här tiden
när personen stänger av sin telefon.
I alla utredningar kommer man till en punkt
där man säger: "Hur går vi vidare?"
I det här fallet gör vi bedömningen att vi måste ta in Arnold,
vi måste göra husrannsakningar, vi måste säkra mer bevis.
Nu väljer utredarna att återigen gripa Arnold,
men i de inledande förhören
fortsätter han att neka till alla anklagelser,
och fortsätter att hävda att han var i Malmö
vid tiden för de båda bränderna 2012.
Vid händelserna i Borås och Göteborg
så bekräftade Arnolds mamma att Arnold var hemma i Skåne.
Efter ett tag, en bra stund efter våra förhör med Arnolds mamma,
så återkommer hon med anteckningar i sin kalender
som styrker att Arnold var i Skåne under den perioden.
Då reser sig nackhåren lite på oss.
Varför har hon inte berättat det tidigare?
Varför berättade hon inte det för den första polisen som hörde henne?
Det var så pass intressant att vi beslagtar kalendern
och skickar iväg den på analys.
Vi får tillbaka analyssvaret, som tydligt pekar på att skriften
om att Arnold har varit hemma i Skåne vid brottstillfällena,
den är ditsatt i efterhand.
Det här uppgifterna försvagar givetvis Arnolds historia,
och styrker det faktum att mamman försöker skapa ett falskt alibi.
Nu börjar vi känna att vi har fått ihop en bra bild
och en bra indiciekedja.
Vi kunde konstatera att Arnold hade motiv.
Han var väldigt kontrollerande.
Vi hade mitokondrie-dna:t på servetten.
Vi hade spionprogrammet, som var relaterat till kontrollbehovet.
Vi hade även avsaknaden av datatrafik och telefontrafik.
Bränderna i Borås och Göteborg,
där kände vi att vi hade tillräckligt med bevisning.
Med hjälp av analytiker vid NFC
får åklagaren en sannolikhetsbedömning
med samlade fakta från alla tre bränder.
Analytikerna kommer fram till att det är snarlika tillvägagångssätt.
Att det har skett på natten, att det har använts bensin,
och att det är riktat mot kvinnor som alla har haft en relation
med samma man. Arnold.
Då gör man en bedömning om att
är det sannolikt att nån annan än Arnold har kunnat göra det här?
Och man kommer fram till det är en extremt liten sannolikhet.
Vi är övertygade om att han är skyldig.
Åklagaren gör bedömningen att det räcker för åtal, och då är vi nöjda.
Åklagaren väcker åtal fallen från 2012,
och rättegången inleds mot Arnold Lewin vid Malmö tingsrätt.
Den 15 juli 2014
döms Arnold för grov mordbrand och försök till mordbrand
till fängelse i åtta år.
Vi har framgång i åtalet för mordbränderna i Västra Götaland,
han döms för dem,
vilket innebär att han sitter i säkert förvar i ett antal år.
Men vi vill inte släppa mordet på Ingrid Carlenfelt från 1998,
så nu börjar vi jobba intensivt med det.
Vi vägrar ge upp. Vi kör om allting igen.
Gärningspersonen som har gått in i Ingrids lägenhet,
vi kom fram till att den personen måste haft en nyckel.
Han har antagligen tagit sig in när Ingrid låg och sov,
och även låst efter sig när han gick.
En sak som vi börjar fundera på är:
"Hade Arnold möjlighet att ta sig in och ut i Ingrids lägenhet?
Hade han möjligen en nyckel?"
Utredarna undersöker nu vilka möjligheter och på vilket sätt
Arnold kan ha tagit sig in i lägenheten.
När de läser Ingrids dagbok
hittar de nåt som kan leda utredningen framåt.
Hon har skrivit i dagboken att dagboken plötsligt är försvunnen.
Hon är noga med var hon lägger dagboken,
så hon var helt hundra på att nån hade tagit dagboken
och sen lämnat tillbaka den.
Och i dagboken skriver hon: "Kan det ha varit Arnold som tog den?"
I så fall måste han ha en nyckel.
Om Arnold har tagit dagboken
så kan det finnas spår efter honom. Det kan finnas fingeravtryck,
det kan finnas dna.
Det skulle kunna bevisa att Arnold faktiskt har tagit dagboken
och lagt tillbaka den när Ingrid inte var hemma,
vilket innebär att har haft en nyckel.
När vi pratar med Arnold så säger han: "Ja, jag har använt dagboken.
Jag har tittat i den. Men det var innan Ingrid började skriva i den."
Vi skickar dagboken för analys, och vi håller tummarna för
att Arnold har avsatt spår i dagboken,
och helst inte bara på pärmarna, utan helst inne i dagboken nånstans.
När analysen av dagboken är klar
visar det sig att Arnolds fingeravtryck finns i dagboken,
men inte på det sätt han har beskrivit.
Hans fingeravtryck finns ovanpå det Ingrid har skrivit.
Att hans fingeravtryck finns i dagboken
är ett indicium på att han har nyckel, men det är inget bevis.
I samband med husrannsakan så hittade vi en mängd nycklar.
Obefogat många nycklar.
Vi började prova dem, rent fysiskt.
Men vi hittade ingen nyckel som passade till Ingrids lägenhet.
Nu händer nåt oväntat.
Vi ringer runt till alla som fortfarande bor i trappen,
samma trapp som Ingrid,
och ska fråga lite grejer om den här händelsen,
minnen och så.
Och då är det en person som spontant nämner:
"Jag såg Arnold precis efter branden, utanför fastigheten."
Personen som kommer med uppgifterna
berättade att han inte hade fått de här frågorna innan av polisen.
Vittnet säger också: "Det var inget konstigt att jag såg Arnold där.
Han hade bott där från och till i ett par år.
Så det var inget märkligt."
Så vittnet förstod inte hur viktigt det var,
men för oss var det nästan ett "halleluja moment".
Nu har vi honom på plats.
I samband med de här uppgifterna som vittnet lämnar
så väljer vi att göra en vittneskonfrontation,
vilket innebär att vi försöker gå tillbaka till den här tidpunkten.
Det ska vara någorlunda lika väder- och ljusförhållanden,
och så gör man en avståndsbedömning.
Och det görs en bedömning av att
man ser vem det skulle kunna vara.
Och vi känner att vi äntligen kan placera Arnold på brottsplatsen.
Och det är den sista lilla pusselbiten som ska till.
I maj 2016 åtalas Arnold Lewin till sist för mord på Ingrid
och mordförsök på hennes 14-åriga dotter.
Såg du Arnold Lewin nån gång under kvällen eller natten?
Vi står på vardera sidan och pratar.
Så kommer han gående typ härifrån.
Om huset är här så står vi här. Och så kommer han gående.
-Kommer han på gatan? -Nej, på trottoaren.
-Okej. -Jag ser honom på håll.
Sen ser jag honom inte.
Trots bevisen mot honom
fortsätter Arnold att neka till inblandning i mordet.
Det finns en lapp som man också har hittat hemma hos dig,
där det står nånting med att Ingrid ska få lida,
att hon är ett rövhål och så vidare.
Har du skrivit den lappen?
Det kan jag inte svara på, men chansen är rätt liten.
Chansen är liten? Varför det?
Det är inte mitt sätt att uttrycka mig på.
Jag har bara stora bokstäver när jag skriver.
Det är det första man kan titta på.
Innebär det att du inte har skrivit den?
Jag skriver bara med stora bokstäver.
Vem har skrivit det om det inte var du?
Jag håller inte koll på vad folk gör och inte gör.
Jag har ingen minnesbild alls av lappen över huvud taget.
Tingsrätten anser att bevisen inte räcker,
och friar Arnold för mord.
Men domen överklagas till hovrätten, och den 10 mars 2017,
19 år efter mordet på Ingrid, faller hovrättens dom.
Jag har väldigt tydliga minnen från dagen när vi fick domen.
Då satt vi i ett annat ärende. Stora delar av gruppen var samlade.
Klockan blev 11, det är då domslutet kommer.
Vi fick upp den på datorn,
och de här sekunderna när man skrollade ner till själva domslutet.
Livstids fängelse, fälld på alla tre åtalspunkterna.
Det var både jubel och glädjetårar.
I samband med hovrättsförhandlingen, vid slutanförandet,
så bad Arnold att få prata själv.
Och det anförandet var nog inte till hans fördel.
Det var en enorm lättnad,
och tankarna gick direkt till döttrarna.
Nu fick de äntligen nån form av upprättelse.
Deras gemensamma dotter har ju
under alla år, ända fram till Arnold greps,
levt i tron att mamman hade avlidit efter sängrökning.
Och att mamman var alkoholiserad och inte skötte sig.
Så hon har ju levt i en falsk illusion, bibringad av Arnold.
Undertexter: Mattias R. Andersson plint.com