SEERFORBEHOLD TILRÅDES.
DETTE PROGRAM INDEHOLDER STÆRKE BILLEDER.
Min kollega og jeg stod i Nortull.
Vi havde talt vogtere, der ikke kunne enes.
Da alarmen lød om,
at nogen skød med automatvåben på Lidingö...
måtte vi fortælle dem fast, at vi måtte afsted,
og at vi skulle til Lidingö.
Indsatslederen gav os kun én ordre. "Det er det her, vi skal gøre."
Flugtruten skal blokeres, så ingen kan forlade Lidingö.
Og på Lidingö er det enkelt.
Der er en bilbro og en cykelbro.
Stort set alle ledige vogne i byen reagerer
for at bevogte broen.
DRABSHOLDET
Kl. 15.45 den 5. juni 2018
ringede flere personer til alarmcentralen i Stockholm
og meldte om skyderi med automatvåben på Lidingö,
og at én person var blevet skudt.
Jeg var efterforsker af grov kriminalitet i Stockholm City,
og det skete en eftermiddag, hvor jeg havde vagt.
Og ret hurtigt blev vi kaldt ud til Norrmalm politi,
og vi blev involveret i indsatsen,
så vi var der tidligt. Det var lige sket.
Nogle få politibiler skulle køre til gerningsstedet,
hvorefter det resterende politi skulle blokere vejen fra Lidingö
for at forhindre gerningsmanden i at forlade stedet.
Så vi besluttede at køre til den lille cykelbro under bilbroen.
For der var intet politi endnu.
Så vi parkerede bilen langs jernbanesporet.
Vi blokerede det,
så fodgængere og cyklister ikke kunne komme fra den side.
Derefter stiller vi os længere op på broen
for at observere den i længden,
og om der går interessante personer på dem.
Mens Oscar og hans kolleger overvåger broen fra Lidingö,
ankommer der flere politibiler og ambulancer på gerningsstedet.
På stedet er en mand, der er hårdt såret af skud,
hvis liv redderne øjeblikkeligt prøver at redde,
mens politiet begynder at indsamle vidneudsagn,
der kan hjælpe i jagten på gerningsmændene.
Der er ikke mange på gaden,
men flere hørte skud og kiggede ud af vinduet
og kan give informationer og vigtige observationer.
Det er en tidlig eftermiddag. Det var en ret solrig dag.
Folk sad på altanerne og så videre.
Offeret og hans partner havde spist frokost i byen
og kom hjem i bilen, men nåede kun få meter,
før han blev angrebet.
En nabo filmede angrebet fra sin altan.
En person kom hen og begyndet at skyde.
Offeret var en ret stor mand, han blev ramt i ryggen
og begyndte at kæmpe imod.
Der var en slags kamp,
og offeret prøver at løbe fra gerningsmanden,
men han blev såret.
Han blev skudt én, måske to gange.
Efter et stykke tid faldt offeret om.
Gerningsmanden står så over ham, vender våbnet
og begynder at slå ham i hovedet og ansigtet.
Vi talte 11 gange.
Sekvensen blev også filmet med en mobiltelefon.
Nogle prøver at få gerningsmandens opmærksomhed
og råbe: "Stop!" og så videre.
Men det er ret brutalt.
Offeret prøver at beskytte sit ansigt,
men som man kan se, mister han bevidstheden.
Gerningsmanden stikker derefter af og sætter sig på passagersædet
i en grå bil.
Og så kører bilen væk med høj fart.
Kort efter meldingen om skyderiet
kommer der endnu en anmeldelse om en brændende bil...
på en parkeringsplads få hundrede meter fra gerningsstedet.
Teorien er, at det er en flugtbil, der er blevet brændt,
hvilket er en velkendt metode.
Hvis det er flugtbilen,
kunne det betyde, at gerningsmændene er til fods.
I mellemtiden ankom Rasmus, der bor på Lidingö,
til metrostationen Ropsten, der ligge på fastlandet,
på vej hjem med Lidingö-toget over broen.
Jeg så politi med hjelme og veste på Ropsten.
På vej over Lidingö-broen fik jeg en besked,
eller jeg gik ind og spurgte, og jeg hørte om et skyderi.
Da vi nærmede os enden af broen,
så jeg to yngre mænd sidde ved vandet.
Min første tanke var, at han drak vandet.
Eller at han vaskede sig.
Så jeg fortsatte over til stationen derovre.
Derefter gik jeg tilbage og prøvede at kigge ned på dem.
De havde flyttet sig lidt, og de sad på nogle trapper.
Det så ud, som om de fik pusten.
Hvilket også er underligt.
Så jeg ringede 112, og opkaldet blev forbundet.
Jeg gemte mig bag en søjle her,
så de ikke så mig og indså, at jeg havde slået alarm.
Det var på det tidspunkt, de gik op ad trapperne.
Og de gik langs vejen her mod broen. Og så følger jeg efter dem.
Jeg fulgte efter dem ud på Lidingö-banen
og prøvede at holde afstand.
Jeg fortæller 112, at de er på vej tilbage til Stockholm.
Da jeg kom over broen, så jeg politiet
på vejen på den store bro.
Jeg begyndte at gestikulere og vinke.
Jeg råbte ikke, fordi fyrene går foran mig.
Men jeg får kontakt med en betjent på broen.
Der et vidne, der udpeger to mennesker,
der går imod os cirka midt på broen.
Indsatslederen vil naturligvis have, at vi anholder dem,
så min kollega og jeg går ned på cykelbroen for at anholde dem.
De to individer
bevæger sig på en måde, der viser, at de ikke vil ses.
De har trukket hætterne ned og skjuler deres ansigter.
Og de svarer til beskrivelsen, som vidnerne havde givet.
Så det er let at se, hvem vi burde anholde.
Men det er klart, at det ikke er det bedste anholdelsessted.
Vi ved ikke, om de er bevæbnet,
og vi vil ikke tvinges til at skyde på broen,
for der er folk både foran og bag gerningsmændene.
Så jeg taler med min kollega, og vi beslutter at vente,
så der ikke er nogen mellem os og mistænkte.
Og da den sidste person mellem os og mistænkte passerer,
trækker vi pistolerne og råber: "Politiet, læg jer ned!"
Og det gør mistænkte.
Og ve bemærker hurtigt, at de har skader i ansigtet.
Den ene har en vabel, der vokser, mens han ligger der,
og den andens hår er svedet af.
Vi går frem og anholder dem,
og formoder, at de var i nærheden af den brændende bil,
og den eksploderede,
måske stod de for tæt på og fik forbrændt ansigterne.
Så vi kører dem til politistationen,
og så kan det efterforskende arbejde begynde.
Vi begynder med nyhederne om den 57-årige mand,
der blev skudt på Lidingö tidligere i dag, nu er død af sine skader.
Det var cirka 15.45, at vidner meldte til politiet,
at der var blevet hørt skud på Lidingö.
Flere personer er nu anholdt,
og politiet omtaler forbrydelsen som et mord.
For at undgå at komme til skade
blev offerets partner tvunget til at søge dækning under angrebet
og så derfor ikke meget af hændelsen.
Men under afhøringen viser det sig, at hun har meget mere at fortælle,
der kunne være interessant.
Partneren fortæller, at de spiste frokost i byen,
og at de ikke følte sig forfulgt.
Men hun sagde, at han havde en række konflikter.
Han var en midaldrende mand, der havde arbejdet det meste af livet
i forskellige roller i byggebranchen,
som konsulent og... ja, den slags.
Han var involveret i et projekt, der fik en masse bevågenhed,
og hvor der havde været en række konflikter.
Det var opførslen af studieboliger i Spånga.
Moduler skulle komme fra Kina og bygges til studieboliger,
men der var gået meget galt.
Modulerne var ikke af god kvalitet,
og der var konflikter mellem byggefirmaet
og de ansatte underleverandører.
Der var en stor mængde penge involveret i projektet,
og der var sket ubehagelige ting med en af hans kolleger.
Så han følte sig lidt truet.
Vores grundlæggende teori er, at han blev skudt på grund af noget
relateret til denne konflikt.
På gerningsstedet er teknikerne i fuld sving med at lede efter spor.
De så nærmere på den udbrændte bil.
Og efter at have sammenlignet den med vidnernes udsagn,
tror de, at det formentlig var en flugtbil.
Bilen er så udbrændt,
at der ingen tekniske beviser er tilbage
udover at fastslå bilens identitet, hvilket vi kan.
Som resultat lærer vi, at bilen er blevet stjålet et par dage før.
Det er nu kritisk at afhøre de to anholdte fra Lidingö-broen
for at se, om de kan give en forklaring.
De vil ikke sige, hvorfor de var på Lidingö,
hvordan de blev forbrændt eller fik sod i ansigtet,
eller hvorfor deres tøj lugter af benzin.
En af dem var slemt forbrændt, især i ansigtet.
Han må have haft ekstremt ondt.
Han modtog lægebehandling og så videre.
Vi har vidneudsagn, der nævner to gerningsmænd,
vi har en udbrændt bil
og to mennesker med forbrændinger, der lugter af benzin.
Vi mente naturligvis, at de var skytten og chaufføren.
I løbet af dagen og aftenen lærer vi også, at et vidne,
der bor i et hus tæt på,
havde observeret en bil, der hold parkeret i flere timer.
De havde set en grå, ældre Kombi,
der havde holdt på deres plads fra kl. 11 den morgen,
til kvart i tre om eftermiddagen.
Naboerne fandt bilen mærkelig, så de tog et billede af den.
Og man kan se på billedet,
at det er den samme bil, der senere blev brændt.
Naboerne havde reageret på, at bilen
havde holdt der længe, og at den var fuld af unge,
at de havde røget i bilen, udenfor bilen og så videre.
De talte om seks mennesker af blandet etnicitet og køn,
både fyre og piger.
På cirka samme tidspunkt kom der også information om,
at efter bilen var blevet brændt af, så vidner tre eller fire mennesker
forlade stedet, hvor bilen blev brændt af.
Så vi havde to anholdte
og tre til fire, der forlod det, der nok var flugtbilen,
efter den blev antændt.
Så vi har seks til syv personer, der var i den parkerede bil.
Så det giver ikke mening.
Da politiet undersøger billederne af den mistænkelig bil
med de unge, der blev set på morgenen for mordet,
ser de begge de mænd, der blev anholdt på Lidingö-broen.
Men ingen af dem passer til beskrivelsen af den mand,
vidner se begå mordet.
Nogle beskriver en mørk i huden, ung, tynd gerningsmand,
muligvis maskeret.
Så det er ikke meget at gå efter.
De to mænd, der er blevet anholdt,
tier konsekvent i de indledende afhøringer.
Men har ting på sig, der giver spor, vi kan følge.
De har en telefon og en seddel med et nummer,
hvormed vi kan efterforske sagen videre.
Sedlen med telefonnummeret er af stor interesse,
da vi prøver at identificere ejeren, og nummeret er kendt
i en anden politisag.
Vores kolleger i Göteborg afhørte nogen,
som dette nummer tilhørte.
Sagen omhandlede også mord på et skydevåben
godt to uger tidligere.
I samtalen med vores kolleger i Göteborg
indser vi, at overvågningen i deres efterforskning
formentlig indeholdt værdifuld information for os.
Jeg arbejder med voldelige forbrydelser i Göteborg.
Og hændelsen skete søndag den 20. maj 2018.
Jeg modtog et opkald den aften.
"Der er sket en nedskydning i Guldheden."
Guldheden er et ret rolig område i det centrale Göteborg.
Sagsøgeren, moren til hans børn, boede der.
Han havde været hos børnene og holdt parkeret udenfor bygningen.
De havde leget på legepladsen, og da han ville flytte bilen,
går han alene, åbner døren og sætter sig ind på førersædet.
Da han gør det, nærmer en maskeret gerningsmand sig bagfra
og, muligvis med et automatvåben,
skyder et stort antal gange gennem venstre fordør,
og føreren, der sidder alene i bilen,
bliver ramt af et stort antal kugler i overkroppen.
Han erklæres død en time senere på hospitalet.
Søndag aften i forstaden Guldheden
er en mand blevet skudt ihjel i en bil
med det, der menes at være et automatvåben.
Skyderiet forskrækkede naboer, da salverne gav genlyd mellem huse,
og vidnerne fortæller politiet, at de så to mænd flygte fra stedet
i en mørkeblå bil. Der er ikke foretaget anholdelser.
Offeret var kendt af politiet i Göteborg.
Han var kendt i bandemiljøet, men ikke konsekvent.
Han dukker ikke op i igangværende konflikter,
så der er intet klart motiv for, at det burde ske for ham.
Men i en anden sag
blev en GPS-sender fundet under en bil
i denne kontekst.
Så derfor må vi se nærmere på bilen.
Og teknikerne fandt en GPS-sender,
der sad fast med en stærk magnet
i den bil, offeret sad i.
Der var et SIM-kort, og den var forbundet til mobilnettet.
Og via en administrativ telefon
kan man få GPS-koordinaterne til, hvor bilen befinder sig.
Desværre kan politiet ikke spore GPS-senderen til en person.
Men i stedet modtog de noget, der kunne hjælpe dem videre.
Gerningsmændene er blevet set forlade gerningsstedet
i en ældre Volvo.
Og kort efter skyderiet
meldes der om forsøg på at brænde Volvoen af.
Informationen kom fra en opkalder,
der ser to mennesker prøve at brænde en bil af.
Den brænder delvist,
men han får den slukket med en brandslukker.
Vi etablerer hurtig, at det er den eftersøgte bil.
Da efterforskerne søger efter flugtbilens registreringsnummer,
ser de, at den blev stoppet
få dage før mordet i Guldheden.
I bilen sad en 20-årig mand ved navn Sebastian Makonnen.
Han er den person, som politiet i Göteborg overvåger og aflytter,
og de mistænker, at han kunne være skytten i mordet i Guldheden.
Men der var to andre interessante personer i bilen.
De to mænd, der blev anholdt på Lidingö-broen.
Kunne alle tre være indblandet i begge mord?
Vi indser, at der er mange her, der er
eller kan være interessante i sagen.
Så vi opretter et samarbejde med politiet i Göteborg,
hvor vores efterforskninger forløber parallelt,
og vi prøver at dele så mange informationer, som vi kan.
Det besluttes, alt al information, inklusive aflytningen,
skal deles mellem efterforskningerne.
De var lidt foran os i tid.
De havde både aflytning og overvågning af Makonnen,
og i det materiale kan man se, at han har boet på et hotel
i selskab med det to mænd på broen og nogle få andre
før mordet på Lidingö
her i Stockholm.
Der blev bestilt to værelse i navnet
på en af de to mænd, der blev anholdt på broen.
Efterforskere finder overvågningsoptagelser fra hotellet
for at se, om de kan se, hvem der var der, og hvornår.
Det tager tid, før vi helt kan afklare,
hvem alle på overvågningsbillederne er,
men de fleste af dem er kendt af politiet,
især i deres lokalområder.
Så vi har et ret godt billede af, hvem de er,
hvad de er i stand til, og hvem de omgås.
Det bør huske, at der var tale om mænd og kvinder,
seks til syv mennesker,
der havde været på Lidingö i samme periode som hændelsen.
Og her er en gruppe af mænd og kvinder af diverse etniciteter,
der forlader hotellet sammen,
så vi kan gisne om, at de derefter tager til Lidingö.
Det er et puslespil, som man samler brik for brik.
Nu har politiet et galleri af mistænkte,
der kunne være indblandet i mordene i Göteborg og på Lidingö.
Men hvordan er morderne forbundet?
Hvorfor blev begge ofre myrdet?
Ret tidligt i efterforskningen
bliver det tydeligt, at de involverede
ikke har nogen personlig forbindelse til offeret på Lidingö.
Det er ligeså i Göteborg, hvor der heller ingen forbindelse er.
Det sker på to forskellige steder,
to forskellige slags ofre, kan man sige.
Så logikken er svær
at forstå for os i begyndelsen.
Vi konkluderer til slut, at det må være en slags
rejsende drabshold.
Et lejemord, dybest set.
Nu skal efterforskere finde ud af,
hvem der er en del af dette mistænkte drabshold.
Efterforskere i Göteborg gjorde en opdagelse,
der kunne føre dem til resten af de involverede,
og hvordan gruppen fungerer.
Dagen for mordet i Guldheden
tjekke Sebastian Makonnen ind på et hotel i Göteborg
med sin kæreste.
Men da politiet kigger på hotellets overvågning,
viser det sig, at de ikke var alene.
Udover Sebastian Makonnen og hans kæreste
er der to unge piger.
De er interessante i efterforskningen.
Vi prøver at finde ud af, hvilken rolle de har haft.
Og vi identificerer dem ved hjælp af overvågning og telefondata.
Vi kan se dem på Central Stationen efter mordet.
De har en lyseblå pose fra IKEA.
De lægger den i et opbevaringsskab på Centralen.
Politiet gennemsøger skabet, men det er blevet tømt.
På trods af dette beslutter efterforskerne at anholde kvinderne
og sigte dem for mistanke om meddelagtighed i mord
og grov våbenbesiddelse i Guldheden-mordsagen.
Vi prioriterer deres afhøringer
og lader en god afgøre skabe et godt forhold til pigerne.
Der går ikke længe, før de begge fortæller os,
hvad de har været involveret i i Göteborg.
De siger, at de blev tilkaldt af Sebastian Makonnens kæreste.
De tager toget til Göteborg og bliver mødt på stationen.
Og de forstår ud fra deres samtale,
at der skal ske noget den næste dag.
De bliver fortalt, at det måske er et røveri,
som de skal involveres i.
Men de får i hvert fald den idé, at en mand bliver overvåget.
Der er GPS, og de ved, hvor manden er.
Den næste dag kører de med dem i den ældre Volvo,
og en af pigerne efterlades på stedet,
og den anden pige sidder ved et stoppested kort derfra.
De er ikke vidner til det egentlige mord.
Det er Sebastian Makonnen og hans kæreste,
der er tilstede på gerningsstedet.
Men efter mordet tager de automatvåbnet
og hans tøj og kalder det i en pose
og beskriver at lægge det i et skab på Centralen.
Fremgangen med anholdelsen og afhøringen af begge pigerne
i efterforskningen af Guldheden-mordet i Göteborg
når endda efterforskerne i Stockholm.
Så vi besluttede at gøre det samme.
Vi går også efter pigerne.
Vi manglede ganske enkelt flere spor.
Pigerne har været involveret i efterforskningen ganske tidligt,
ikke mindst ud fra overvågningen fra hotellet.
Og vi har vidnerne, der tog billeder af den parkerede bil
i nærheden af mordet.
De talte om to piger på stedet.
Så teorien er, at de kendte til det, men ikke var involveret.
Der skal nu findes beviser, der beviser pigernes indblanding.
For at komme videre gennemgår politiet aflytningen,
der blev foretaget tidligere af Sebastian Makonnens telefon.
Det viser sig, at de har diskuteret det fornødne tøj,
og Sebastian Makonnen siger, at nogen skal skaffe benzin.
Der fremskaffes kontoudtog via en finansiel efterforskning,
der viser et køb på en benzintank på Lidingö
med et kort, der tilhører en af pigerne.
Vi tog dertil.
Desværre havde de ingen optagelser tilbage,
men de huskede pigerne,
fordi de ikke anede, hvad de lavede,
og de ville købe dunke
og måtte spørge, fordi de ikke vidste hvilken slags.
De fyldte dunkene med benzin, de købte 30 liter.
Så ville de købe mad og sodavand og cigaretter og den slags,
men de havde ikke nok kontanter,
og derfor måtte en af pigerne bruge sit kort til at betale.
Det er sådan, vi fandt ud af, at de havde købt benzin.
Det er naturligvis ekstremt interessant,
hun ejer ikke en bil, og hvad laver hun på Lidingö,
hun har ingen dertil.
Det bliver gradvist mere tydeligt, at vi må tale med de piger.
Vi må hente dem ind til afhøring og få en forklaring.
Politiet anholder de to uger,
som de mistænker er involveret i mordet på Lidingö.
Det var to meget unge piger,
og ingen af dem havde haft alvorlige sammenstød med loven før.
De havde rimelig sunde familieforhold og så videre.
Så det er en ret stor kontrast at blive anholdt
for en grov forbrydelse og blive sat i varetægt.
En af pigerne begyndte at tale ret hurtigt.
En af pigerne havde flirtet på et vist niveau
med en af fyrene på broen.
De havde skrevet sammen og mødtes et par gange.
Dagen før mordet talte fyrene sammen
og ville mødes.
De tog offentlig transport hele vejen til hotellet.
De overnattede og tog med til Lidingö næste morgen.
De hævder, at de ikke vidste, hvad der var planlagt på Lidingö,
og at de kun var med for sjov.
De siger, at fyrene bad dem om at købe benzin,
og de fandt de rimeligt,
og selvfølgelig hjælper man og køber benzin.
En af fyrene hjælper dem med at bære det,
men han venter udenfor butikken.
De køber de 30 liter og bærer dem ned i bilen.
Og så går fyrene til bage til broen, og pigerne holder udgik
og venter, hvor bilen senere blev brændt.
Men de hævder, at de ikke vidste, hvad de ventede på.
Og på et tidspunkt siger en af fyrene til pigerne:
"Snart får I en pose, som I skal tage med,
og I bliver betalt for det."
Pigerne transporterede posen fra Lidingö
og gemte den i deres hjem i nogle dage,
før den blev givet til en person udenbys fra.
Både i Stockholm og Göteborg
har politiet nu en lang række mistænkte at fortsætte med.
I håb om at sikre flere beviser venter de med at anholde andre.
Men den 26. juni, kun tre uger efter mordet på Lidingö,
sker der noget, der tvinger dem til at handle.
Ret kort efter mordet på Lidingö modtager vi information om,
at Sebastian Makonnen og en fyr fra Stockholm
var på vej til Göteborg igen,
og at der var risiko for, at endnu en voldelig forbrydelse
ville finde sted i Göteborg.
Kort efter kom der en bil
med kriminelle fra Biskopsgården i Göteborg,
og de henter fyrene i Stockholm.
De bliver skygget.
De fortsætter ind mod centrum
til et område, hvor overvågningen følger dem,
og de ser én person forsvinde ind i et boligområde.
Kort efter kommer han ud med en papirspose.
De følger ham tilbage til bilen,
og før de når hotellet, foretager de et trafikstop.
I papirspose finder de et tromlemagasin
med ammunition til en Kalashnikov.
De fjender lejligheden, de tror, han har været i,
og i den findes der en Kalashnikov.
Der findes også to pistoler og ammunition.
Såvel som to GPS-sendere,
der tidligere var blevet fundet i denne kontekst.
Dagen før anholdelsen
havde en far og søn taget kontakt
og meldte at have fundet noget underligt under sin bil.
Manden, der ejede bilen, blev skudt i 2016.
En patrulje kører ud og finder en GPS-sender under bilen
og skriver en chikane-rapport.
Men da GPS-sendere findes dagen efter i denne kontekst,
og der findes våben, og der findes folk overfor,
med forbindelse til lejligheden,
skrives rapporten som hensigt til at begå mord.
Så disse fire mennesker,
to fra Biskopsgården og to fra Stockholm,
anholdes og tilbageholdes for hensigt til at begå mord.
En af de fire mænd, som politiet har anholdt i Göteborg,
er den 20-årige Sebastian Makonnen.
Han sigtes for mistanke om mord,
da der er meget, der tyder på, at han er gerningsmand i Guldheden.
Men spørgsmålet er, hvilken rolle havde han i mordet på Lidingö,
da analysen af hans telefontrafik viser, at han ikke var på Lidingö
på dagen for mordet.
Det bliver gradvist klart, at Sebastian havde en vigtig rolle
som en slags ansvarshavende for, hvem der gør hvad.
Det var nok Sebastian, der tog imod opgaven
for at sikre, at offeret på Lidingö blev skudt ihjel.
Og han bruge bekendte og giver dem diverse opgaver.
Én til at skyde, én til at køre flugtbilen,
én til at købe benzin, nogle til at brænde bilen, nogle til våbnet.
Så alle får forskellige opgaver.
Det er kritisk at finde to personer,
skytten og chaufføren.
Eftersom det mistænkes, at Makonnen er hjernen,
gennemgås hans telefontrafik igen for spor.
Hvad politiet kan se, er, at han har haft meget kontakt
med en 23-årig mand ved havn Hrayr.
Hrayr er allerede kendt af politiet,
fordi vi har set, at han var på hotellet.
Og vi kan se, at de to tilbringer en del tid sammen.
Overvågningen viste, at efter mordet tager han og Hrayr
til Kista-centeret og bruger en del penge på tøj.
Vores teori er, at de køber tøj med en del af betalingen for mordet.
Og vi har en teori om, at han også var på Lidingö,
eftersom et vidne beskrev en chauffør
med et udseende, der let kunne være Hrayr.
Men for at kunne bekræfte, at han faktisk var der,
har politiet brug for flere beviser.
I den tekniske efterforskning af stedet,
hvor vidnerne så flugtbilen holde parkeret kort før mordet,
finder teknikerne blandt andet cigaretskodder.
Da de analyseres,
viser det sig, at ét af skodderne indeholder Hrayrs DNA.
På gerningsstedet finder teknikerne også en kniv,
hvorpå der også er spor af Hrayrs DNA.
Men på trods af beviserne, der knytter Hrayr til gerningsstedet,
mistænker efterforskerne, at han var chaufføren.
Så spørgsmålet er, hvem var skytten?
Ret tidligt fik vi et vidneudsagn om,
at skytten var mørk i huden.
Man kan ikke se hans ansigt på filmen,
men man kan se et par hvide Gucci-sko.
Og da vi gennemgår overvågningen fra hotellet igen,
viser det sig, at der er en person med de sko.
Eller i det mindste identiske sko.
Da politiet endelig identificerer manden med skoene,
som de mistænker, er skytten,
viser han sig kun at være 17.
Vi hentede ham ind.
Det er lidt specielt, når man har med unge at gøre.
Socialvæsnet skal være til stede,
og der er særlige regler involveret.
De bliver ikke tilbageholdt i samme grad som ældre.
Men han sagde ikke meget.
Han tilstod at have været på hotellet,
men derefter anerkendte han ikke at have været på Lidingö.
Det gjorde det svært, at han kun havde en telefon sporadisk.
Vi havde ingen telefondata om, at han var på Lidingö,
hvilket vi havde for de andre.
Og som resultat af den tekniske efterforskningen
af p-pladsen på Lidingsbergsvägen,
hvor alle de andre havde efterladt spor af en art,
var der ingen spor af skytten,
fordi han ikke ryger.
Men der var vidneudsagn fra Lidingsbergsvägen om,
at der havde været en afrikansk person i bilen.
Det er en kombination af analyse af overvågning, telefontrafik,
men også at han omgikkes Sebastian Makonnen
både før og efter mordet.
Sammensat tyder analysen på, at skytten er den 17-årige.
Nu begynder vi at få et godt billede af hændelserne.
Føreren var områdeleder på sin vis.
Han var lidt ældre, så det var ham,
der styrede tingene på stedet, når Makonnen ikke var der.
Pigerne kvajede sig som sagt.
Og så tror jeg, at fyrene, der blev anholdt på broen, var håndlangere.
Og skytten så virkelig op til Makonnen.
Men Makonnen behandlede ham ikke altid så godt, så...
Jeg tror, at han følte sig tvunget til det.
Den 30. januar 2019
begyndte retssagen i Göteborgs distriktsret,
og lidt over seks måneder efter afsiges de endelige domme.
Sebastian Makonnen dømmes for mordet i Guldheden
og for meddelagtighed i mordet på Lidingö.
Hans straf er 14 års fængsel.
Den 17-årige dømmes for mordet på Lidingö,
men modtager grundet sin unge alder
kun fire år i ungdomsfængsel,
mens chaufføren Hrayr også dømmes for mordet på Lidingö
og idømmes 18 års fængsel.
Det er sært, at man kan begå så brutal en forbrydelse
og kun få fire års ungdomsfængsel,
mens chaufføren får livstid i distriktsretten,
defineret som 18 år i ankeretten.
Det er en stor forskel.
Og hvis Sebastian Makonnen havde været ét år ældre,
ville han have fået livstid.
Vi kunne ikke bevise, at pigerne vidste, at mordet ville finde sted,
så det var grov våbenbesiddelse, hvilket jeg forstår.
Og så var der fyrene på broen,
en af dem blev dømt, den anden frikendt.
Han tilstod at brænde bilen,
men retten fandt det ikke muligt at bevise hans hensigt.
Og hvad retten beslutter, det er svaret.
Og så kan man mene om det, hvad man vil...
Men jeg føler selvfølgelig personligt, at han vidste det.
Men det er kun min mening.
Vi har ikke kunnet bevise, hvem der bestilte mordet på Lidingö.
Det er udførslen, vi har kunnet bevise.
Der er en anstifter her såvel som i Guldheden.
Men for at finde dem, skal vi finde en forbindelse mellem,
først og fremmest Makonnen og den person, og det har vi ikke.
Eller at Makonnen selv fortæller os, hvem der gav ham opgaven,
og det er der nok ikke en stor chance for.
Hvad driver dem? Jeg tror, det er forskellige ting.
For fyrene tror jeg desværre,
at det ganske enkelt er penge og status,
der har drevet dem.
Og det er svært at sige for pigerne.
Jeg tror ikke, de drives af penge eller status,
men de fandt det måske sjovt at omgås fyrene.
De endte i en situation, de ikke havde ventet,
de gjorde det som sagt ikke for penge eller status,
men de har helt sikkert været klar over, hvad de har gjort.
Efter min mening, i hvert fald.
De må leve med det her for evigt.
Og at de har været involveret i det her.
Jeg tror ikke, at de alle var modne nok til at forstå,
hvordan det vil føles.
Men det håber jeg, at de vil en dag.
Tekster af: Anders Langhoff plint.com