ADVARSEL: IKKE FOR FØLSOMME SEERE INDEHOLDER STÆRKE BILLEDER
En kvinde ringede til politiet tidligt om morgenen.
Hun sagde, hun var taget hen til sin stedfar, som hun kaldte ham,
for at se til ham, da han ikke havde besvaret telefonen.
Jeg syntes, det var underligt, at han ikke var vågen,
og at der var et blåt lys i soveværelset,
der hvor TV'et stod på standby.
Efter et stykke tid gik jeg ind ad altandøren.
Men jeg nåede ikke engang ind i lejligheden,
jeg stod bare ved dørkarmen
og så ham ligge der i en blodpøl.
KØDØKSEMORDET
Tidligt om morgenen den 29. november 2019
modtager politiet et opkald fra en kvinde.
Hun er taget hen for at besøge sin stedfar,
der bor i det idylliske Gustavsberg, lige udenfor Stockholm.
Hun gør en frygtelig opdagelse.
Det var en fredag morgen
i 2019, november, at vi modtog oplysninger om,
at en død mand var blevet fundet i Gustavsberg.
Det blev besluttet tidligt, at vores team skulle tage sagen.
Vi begyndte at banke på døre i området for at finde vidner,
og det er vigtigt at tjekke et gerningssted hurtigst muligt
for at få en idé om, hvad der kan være sket.
På vej ind i lejligheden så vi ingen tegn på indbrud,
men da vi var inde, så vi bloddråber og blodstænk,
såsom kontaktspor på overflader, bloddråber i stuen...
Vi fortsatte ind i lejligheden,
og i den bageste del er der et soveværelse,
og ved indgangen til soveværelset er der en dør,
og på bagsiden af døren er der en ret stor blodplet,
blod tværet i retning af
soveværelset fra stuen,
hvilket betyder, at noget blodigt har flyttet sig.
Og på sengen ligger en død mand på ryggen
med benene hængende ud over sengens side, ned på gulvet.
Det er ret blodigt rundt om, hvor manden ligger,
og der er stænk på væggene.
Han har en række skader
fra vold med et skarpt redskab.
Det er det første, man ser.
En skede til en kniv bliver også fundet ved siden af liget,
og på gulvet, ved fødderne, er der en foldekniv.
Ud fra skaderne konkluderer vi hurtigt, at han er blevet myrdet.
Vi er i kontakt med kriminalteknikerne,
der undersøger gerningsstedet,
og det viser sig, at altandøren stod åben,
der er blod på altandørkarmen,
møbler står uordentligt, tegn på en kamp,
før han døde.
Lejligheden undersøges for tegn på kamp, slagsmål,
andre steder end i soveværelset,
og vi finder intet.
Da vi kommer ind i soveværelset for at analysere blodsporene der,
hvis man ser på, hvor stænkene kommer fra, deres retning,
deres placering, hvor koncentreret blodet er på billederne,
kan man hurtigt fastslå, at blodet kommer fra der, hvor manden er.
Så volden har fortrinsvis fundet sted, mens manden lå i sengen.
Ved nærmere undersøgelse af lejligheden
bliver der fundet bloddråber på gulvet i stuen,
blodaftryk på flere overflader,
hvor de har været i kontakt med noget blodigt.
Blodsporene kunne følges ind i et lille skab,
der var udstyret som et lille spillerum,
hvor han havde en computer, blandt andet.
Der var holdere på væggen, hvorfra der hang våben.
Der var temmelig mange våben i lejligheden,
som hang fra vægge og stod lænet mod væggen i hjørner.
Da vi ser nærmere på dem, kan vi se, det er airsoft-våben.
Ret realistiske airsoft-våben.
Og et sted mangler et af våbnene,
og på den væg, hvor våbnet skulle være, er der blodspor.
Vi begyndte at udarbejde en profil af den myrdede mand,
og afhørte folk, der var tæt på ham.
Vi fik indtryk af, at han levede et ret anonymt og stille liv.
Han havde tidligere været kystjæger
og havde en vis interesse i våben.
Den myrdede mand er en 59-årig fraskilt far,
uddannet børnelæge med flere års tjeneste.
Vi er begge fra Östergötland,
fra den samme lille forstad til Norrköping.
Vi trænede begge meget,
så vi blev begge hyret som sikkerhedsvagter
til fester og den slags,
ét, fordi vi kunne bevare roen,
og to, vi havde den fysiske kapacitet
til at fjerne folk, der var fulde eller højrøstede.
Sådan startede vores venskab.
Han forsvandt nogle gange et stykke tid.
Han tog ud og tjente lidt ekstra kontanter ved opvisninger.
Han smadrede mursten og brædder med karate.
Han var altid venlig, aldrig ubehagelig,
aldrig uvenner med nogen.
Han var det venligste, rareste menneske, jeg har kendt.
En der aldrig ville overveje at gøre nogen ondt.
Jeg forstår ikke, hvordan dette kunne ske.
Han blev brutalt myrdet i sit hjem,
og han var en ret almindelig mand,
ikke den slags, vi normalt har at gøre med.
Han var ukendt for politiet.
Det er usædvanligt ved vores normale mord, hvis man kan sige det.
Politiet spørger, hvem der kan have ønsket at skade manden,
men da de spørger steddatteren,
kommer noget frem, der kan have været et motiv.
Det viser sig, at denne kvinde har adresse og en seng der.
Steddatteren nævner blandt andet,
at hun tror, en mand fra Gävle-området
står bag dette, og at han faktisk er ude efter hende.
Politiet er nu meget interesserede i at få oplysninger om manden.
De søger i kriminalregistret
og konsulterer det lokale politi i Gävle, hvor manden bor.
Det viser sig, at han har haft et forhold til steddatteren
og har været voldelig overfor hende.
Så opdager vi, at han er i forvaring for netop det.
Så han kan ikke have været i Gustavsberg og gjort det.
Politiet har stadig ingen mistænkt.
Men kriminalteknikerne fortsætter med at undersøge gerningsstedet
i håbet om at finde noget, der kan føre efterforskningen videre.
I forbindelse med analysen af blodstænkmønstret
opsamler vi en del blod fra de synlige blodspor
på altandøren, der fører ud fra soveværelset.
Men finder også blod i spillerummet ved stuen.
Der bliver også fundet blod på døren til spillerummet,
og analysen viser, at dette blod ikke stammer fra ofret.
Der var desuden blod efter en anden end ofret i stuen,
og det blod kom fra den samme person.
Vi kan ikke sige, hvornår den person får den skade, blodet kommer fra,
men det viser, at denne anden person er blevet såret på et tidspunkt.
Måske er vedkommende blevet såret i soveværelset
i forbindelse med mordet på ofret,
og så er vedkommende gået ind i stuen og har bevæget sig rundt.
Alternativt kan han være blevet såret udenfor soveværelset
og så være gået ind i soveværelset.
Det er ikke usædvanligt ved vold med skarpe knive,
at gerningsmanden også bliver såret
og får sår, der efterlader blod på stedet.
Et realistisk scenarie er, at der var en kamp ved sengen,
hvor gerningsmanden blev såret.
Steddatteren havde adresse hos ofret i Gustavsberg,
men boede sammen med en fyr i en forstad til Stockholm,
og vi vil afhøre steddatterens partner
for at få en idé om hans forhold til ofret,
og hvorvidt han udgjorde en trussel mod ofret
eller havde grund til at trænge ind hos ofret.
Vi besluttede at besøge ham på hans arbejde og afhøre ham.
Han arbejdede på en busremise her i Stockholm.
Han er en almindelig fyr uden tidligere kontakt med politiet.
Han har et job og passer sig selv.
Han var meget imødekommende.
Men ved afhøringen
var han meget kryptisk i sine svar.
Vi fik indtryk af, at han ikke fortalte sandheden.
Det var i sådan en grad, at vi begyndte at mistænke ham.
Så vi tager en pause i afhøringen.
Min kollega Bosse kontaktede kærestens far
og stillede et par spørgsmål.
Faren fortæller, at sønnen havde hans bil
og brugte den hele dagen og om aftenen,
og at han skulle have afleveret den til faren,
så faren kunne køre i den til sit natarbejde.
Men det gjorde han ikke.
Så vi vendte tilbage til afhøringen og fortalte kæresten,
at det, han havde sagt, ikke stemte.
"Fortæl os nu, hvad der skete."
Og han begyndte at tale næsten med det samme.
Han lånte sin fars bil og kørte rundt,
som han sagde, "med et par bekendte"
i Storstockholm, hvor de havde nogle ærinder.
Da vi presser ham til at fortælle, hvem han kørte rundt med,
siger han bare: "Af hensyn til min sikkerhed tør jeg ikke sige det".
Så vidste vi, at han var involveret på en eller anden måde.
Han var meget kryptisk.
Selvfølgelig blev han spurgt, om han havde været i Nacka
eller Gustavsberg på det tidspunkt, og det benægtede han.
Så vi kontakter anklageren
og spørger, om vi bør foretage tvangsindgreb mod samboen,
men får at vide, at det ikke rigtigt holder.
Vi var frustrerede, men forstod anklagerens beslutning.
Men vi følte, at han havde mere at fortælle,
og at han på en eller anden måde var involveret i forbrydelsen.
Det var vores fornemmelse, da vi gik.
Samme aften modtog vi et vidneudsagn
fra nogen, der havde set en bil ved gerningsstedet.
Om aftenen den 28. november
gik to personer på stien uden for lejligheden,
hvor manden findes død.
Da vi går forbi, er der ballade deroppe på altanen.
Jeg oplevede det som et slagsmål.
Da vi kommer herhen, ser jeg en bil.
Lige her på vejen med lysene tændt.
Parkeret ind mod lejligheden.
Lige da jeg gik forbi, springer tre eller fire personer over altanen.
Nogen falder på græsset,
men ingen taler, så jeg gætter på, det er et tyveri.
Så jeg forsøger at huske nummerpladen.
Den er nem at se, den er helt oplyst af en lampe.
Da jeg står cirka her, hører jeg en mand råbe fra bilen
med en meget ophidset stemme:
"Hop ind! Hop nu ind!"
Vi indså, at selvom vi var tæt på dem,
bemærkede de os slet ikke.
Jeg ringede og anmeldte det, jeg troede var et indbrud.
Jeg kunne ikke oplyse den præcise adresse,
så jeg beskrev mere, hvor lejligheden lå.
Og jeg vender tilbage om morgenen ved syv-tiden
og ser dem bære en båre ude, og der er politi og ambulancer.
Den aften er jeg der igen og ser et opslag på døren,
at de vil høre fra folk, der har set eller hørt noget mistænkeligt.
Så vi ringer og anmelder dette.
Da vi slår bilen op, viser det sig, at det er samboens fars.
Og han havde fortalt os, at sønnen havde den aftenen forinden.
Politiet modtager et andet vidneudsagn fra gerningsstedet
samme aften som mordet.
Et andet vidne siger, at han gik forbi stedet,
hvor en kvinde går hen til en bil,
banker på ruden, og en person stiger ud af bilen
og går hen til døren til der, hvor ofret boede.
Vidnet fortsætter med at gå væk fra gerningsstedet
og ser så kvinden og manden gå om til bagsiden,
hvor han hører et skrig, som han undrer sig over.
Med vidneudsagnene og identificeringen af bilen
har efterforskerne nok til at anholde steddatterens sambo.
Han bliver ført til Flemingsberg politistation,
hvor han får oplyst, at han er mistænkt,
og de indleder forhør af ham.
Da vi begynder afhøringen,
før han når at sige noget, siger hans advokat:
"Min klient vil påberåbe sig retten til ikke at udtale sig
under afhøringen".
Med andre ord er der lagt låg på.
Afhøringen fortsætter, men han er bare tavs.
Ikke et kvæk.
Vi var tavse, både han og jeg.
Det var advokaten, der talte under afhøringen.
På et tidspunkt under afhøringen sagde han til sin klient:
"Du skal ikke se på Stefan, se et andet sted hen".
For han syntes vist, det var svært.
Jeg ventede, fordi det føltes, som om der ville ske noget.
Mens afhøringen finder sted,
beslaglægger politiet bilen, som de formoder, at samboen brugte.
Bilen undersøges grundigt,
og teknikerne finder blodstænk flere steder.
Ved nærmere eftersyn viser det sig, at det stammer både fra ofret
og den person, der efterlod blod i lejligheden.
Under afhøringerne blev han stillet mange spørgsmål om omstændigheder,
der så skidt ud for ham.
Han led undervejs og havde svært ved at sidde tavs.
Men advokaten sagde: "Min klient har ret til ikke at udtale sig,
og der er ikke meget at tale om. Det er hans valg ikke at tale."
Politiet undersøger samboen for skader
og sammenligner hans DNA med blodet fra bilen og lejligheden.
Bortset fra et par skrammer har han ingen sår,
og det er ikke hans blod, der er fundet.
Men samboen fortsætter med at være tavs under afhøringerne
og siger ikke, hvis blod det kan være.
Hvis man er uskyldig, vil man måske forklare sin uskyld.
Vores mistanke vokser.
Men der kan være andre grunde til, at han ikke vil tale.
Da samboen forbliver tavs,
må man finde noget andet, der forbinder ham med forbrydelsen.
Politiet gennemsøger hans lejlighed, men finder intet af betydning.
Men efter en samtale med hans chef
kommer det frem, at samboen har et skab på arbejdet,
som ikke er blevet undersøgt.
Så vi gennemsøger samboens skab på arbejdet.
Vi finder en sort affaldssæk.
I den er der en riffel. Det viser sig at være en airsoft-riffel.
Der er også en kødøkse i posen. Og den er blodig.
En analyse af kødøksen viser, at blodet er fra ofret.
Men teknikerne finder ingen fingeraftryk eller andre spor,
der kan forbindes med en gerningsmand.
Obduktionen viser mange sår
på mandens hoved og halsområde og på hans ben.
Og der er mindst to forskellige slags våben.
Noget meget skarpt og noget, der har forvoldt stump trauma.
Der var et tydeligt firkantet sår
på ofrets hoved,
og mønstret passer godt med kødøksen,
der blev fundet i samboens skab på arbejdet.
Nu håber politiet, at de har tilstrækkeligt bevis,
der peger på, at samboen var særdeles involveret i mordet.
Spørgsmålet er nu, hvem de tre andre personer er,
som vidnerne så på stedet?
Men sideløbende med den fortsatte efterforskning
dukker nye oplysninger frem.
Steddatteren kontakter politiet og tilstår mordet.
Vi havde fået oplyst, at der var en kvinde på adressen,
så det var selvfølgelig interessant,
ud fra de oplysninger hun selv fremlagde.
Vi forsøger at vurdere, hvad steddatteren fortæller os.
Hun kan være involveret i forbrydelsen.
Det er jo hende, der har forbindelse til ofret.
Når man får en tilståelse, er det tilfredsstillende,
fordi det fremmer den videre efterforskning.
Det interessante, og grunden til at vi mistænker hende,
er, at hun lånte hans bil og ikke leverede den tilbage.
Hun hævede penge på hans bankkort efter forbrydelsen.
Men da vi analyserer opkaldsdata fra hendes telefon
og tjekker vidneudsagnene,
kan vi afvise hende som gerningsmand,
da hun ikke var på gerningsstedet, da mordet blev begået.
Vi booker en afhøring med hende og hendes advokat,
og under den afhøring trækker hun sin tilståelse tilbage.
Politiet får ingen forklaring på steddatterens tilståelse,
og mistanken mod hende afvises.
Men det er fortsat uklart,
hvem den kvinde er, som vidner så på gerningsstedet.
Da politiet analyserer samboens telefonsamtaler,
finder de noget interessant.
Et telefonnummer dukker op,
og da vi tjekker det i vores register, er det en kvindes nummer.
Og hun havde været involveret i et mordforsøg...
samme aften.
Bosse og de andre efterforskere får adgang til oplysninger
om efterforskningen vedrørende mordforsøget.
De opdager, at det fandt sted på Nathorstvägen i Johanneshov,
blot 45 minutter efter mordet i Gustavsberg.
Der blev kvinden fundet i selskab med en mand
med knivsår på halsen og en anden mand med blodigt tøj.
Vi fandt også en note
fra en opmærksom betjent, der var stødt på en fyr i området.
Han var iført mørkt tøj
og formodedes ikke at have noget med det at gøre.
Men hun tog alligevel vedkommendes ID-oplysninger.
Vi ved ikke, hvad der skete, det er ret turbulent.
Man skal ligesom forholde sig til kaosset.
Ingen af folkene her har lyst til at tale med politiet,
men vi ved, at nogen er blevet såret med en skarp genstand,
så vi har grund til at tro, at der er sket en forbrydelse.
På denne side af ambulancen står en yngre midaldrende mand.
Jeg spørger ham, hvem han er, og om han har set noget.
Han bor her tydeligvis ikke.
Han er på vej igennem og ser ambulancen.
Han er helt ren,
jeg foretager en hurtig bedømmelse
og ser på de andre personer, mine kollegaer tager sig af.
To af dem er blodige.
Kvinden er meget ophidset og skriger.
Fyren jeg taler med, er anderledes end de to andre.
Han besvarer mine spørgsmål, og jeg finder ham ret...
kold i betragtning af omstændighederne.
Ingen af de tre andre tager notits af ham.
De henvender sig ikke til ham, taler ikke med ham,
de fortsætter bare, mens jeg taler med ham.
Der opstår ballade ved ambulancen, så vi bruger vores ressourcer der.
Jeg tjekker personens ID og lader ham gå.
Og da vi så den note,
viste det sig, at det var steddatterens sambo.
Vi fandt glasskår udenfor en beskadiget dør.
Men vi får ikke rigtigt en forklaring her på stedet af,
hvad der er sket, eller hvor han fik sårene i halsen,
eller hvem der forårsagede dem.
Men i forbindelse med hændelsen har de betjente, der var involveret,
beslaglagt en overvågningsfilm fra trappegangen,
hvor et vindue er blevet smadret.
På filmen kan man se kvinden, manden med halsskaderne
og manden i det blodige tøj.
Steddatterens sambo kan også ses i filmen.
Så her har vi de fire personer, der var på gerningsstedet.
Så nu er der stort fokus på beslaglæggelserne fra den sag.
Det viser sig, at sagen var lukket, og at beslaglæggelserne var afvist.
Så om morgenen blev en bil sendt af sted for at hente dem.
Heldigvis var tøjet ikke blevet hentet eller kasseret,
men var stadig i politiets forvaring.
Tøjet bliver hentet og straks sendt til kriminalteknisk analyse.
I mellemtiden bliver kvinden og mændene anholdt.
Vi var usikre på, hvad næste fase i efterforskningen skulle være.
Vi skulle finde ud af, hvem der gjorde hvad.
Da blodet fra lejligheden
bliver sammenlignet med DNA'et fra de nye personer i efterforskningen,
viser det sig, at blodet tilhører manden med halsskaderne.
Han er 29 år og tidligere kendt af politiet.
Det viser sig, at den 29-årige har været på gerningsstedet,
og han påstår, at det var selvforsvar, at han blev angrebet,
da han kom ind i lejligheden.
Han siger, der var en kamp, og at han stak ofret med en kniv to gange.
Det er til trods for, at vidnet har 20 sår,
både stiksår og sår fra stump vold.
Stefan indleder afhøring af den anden mand.
Han er 27 år og også kendt af politiet.
Han benægter alt, han har ikke været i Gustavsberg.
Han er ret oprørt, stiller spørgsmål,
forstår ikke, hvor det her kommer fra.
Kvinden siger ikke meget.
På dette tidspunkt kan vi ikke forbinde hende med noget,
så anklageren lader hende gå.
Men vi begynder at aflytte hendes telefon.
Vi vidste ikke rigtigt, om hun havde været i Gustavsberg,
men der var rimelig mistanke mod hende.
Mens kvinden bliver overvåget,
bliver analysen af blodet fra den 29-åriges
og den 27-åriges tøj færdig.
Det viser sig, at de begge har blodstænk fra ofret på sig.
Den 27-årige får at vide, at der er blod på hans tøj,
så han forstår, at han må tilstå, at han var på stedet,
og siger, at han var i Gustavsberg,
at han gik ind i lejligheden via altandøren,
men det er alt.
Han siger ikke andet om, hvad der sker i lejligheden,
og han har stadig ikke forklaret, hvordan han fik blod på sig.
Og jeg spekulerer på, hvem af dem der taler sandt.
Har den 29-årige forvoldt alle skaderne,
eller var den 27-årige også involveret?
Analysen af blodstænkene gør det klart,
at han har fået blod på sig både fra ofret, Mikael,
og fra sin ven, den 29-årige.
Til trods for afhøringerne af den 29-årige og den 27-årige
er der stadig spørgsmål om, hvad der skete på stedet,
og hvem der er skyldig.
Men aflytningen af kvindens telefon begynder at give resultater.
Det viser sig, at hun spillede en rolle i forbrydelsen,
at hun har været i lejligheden og har,
tror vi i hvert fald, set noget af hændelsen.
Hun udtrykker også væsentlig bekymring om en af sine telefoner,
som vi har fået fat i ved gennemsøgning af hendes lejlighed,
og i analysen af telefonen
kommer det frem at hun var vidne til mordet.
Under gennemsøgningen af kvindens lejlighed
bliver der fundet en taske,
som hun blev set bære i en af overvågningsfilmene.
Og i tasken bliver der fundet en airsoft-pistol.
Kvinden bliver anholdt igen,
og man indleder en ny afhøring af hende,
og hun bliver konfronteret med det nye bevis.
Hun tilstod så, at hun var på stedet.
Hun havde det dårligt med hele situationen
og følte sig narret af den 29-årige,
der havde lokket hende med til lejligheden,
og hun begyndte at fortælle os, at der var en plan bag det hele.
Planen var at tage derhen og
stjæle airsoft-våbnene, der var ret værdifulde.
Han fortæller om en lejlighed, hvor der er attrapper,
og at han allerede har købere klar.
10.000 pr. attrap.
Vi kører gennem Gustavsberg og når til en bygning,
og jeg stiger ud af bilen.
Jeg ser ind, og hele lejligheden ligger i mørke.
Der er persienner, men de er lidt på sned, så man kan se attrapperne
ude fra stien, inde i lejligheden.
Jeg tænkte, at der ikke var nogen hjemme.
Og da vi kommer op langs bygningen,
ser jeg en altan, der står åben.
Hun og den 29-årige går ind.
De går ind og tager våbnene, og så går det hele galt.
Jeg går ud fra, han sætter sig til modværge, så der opstår kamp.
Jeg kan intet se. Det er meget mørkt.
Men jeg forstår, at der er en konflikt mellem to personer.
Der er svære åndedræt og den slags,
så jeg løber ud til bilen.
Jeg beder om hjælp. Jeg viser ham indgangen, og han går ind.
Der er stadig høje skrig, og jeg går ind igen,
og så bliver der helt stille.
Så løber jeg bare ud og springer ind i bilen, og inde i bilen
bliver jeg mødt af blod, der sprøjter fra den 29-åriges hals.
Hun siger, det er mørkt derinde og svært at se, hvad der sker,
så hun har ikke kunnet beskrive nogen del af hændelsen.
Men der er SMS'er, hvor hun beskriver, hvad hun har set.
Hun har fortalt venner, hvordan hun ser ofret forbløde.
Hun vil ikke tilstå det senere under afhøring,
i stedet siger hun, at hun intet har set.
Hun kan ikke forklare, hvorfor hun skrev det, hun gjorde.
Det kommer et sted fra, og hun er den eneste, der ved det.
Vores teori er, at de har besluttet at tage til Gustavsberg
for at stjæle disse airsoft-våben, der var i lejligheden,
og der har været en kamp,
der endte med ofret i sengen hårdt såret
og måske endda med øksehug,
og de er fuldstændigt ligeglade med ofret og efterlader ham der.
Vi tror, han døde ret hurtigt på stedet.
Alle de involverede spiller forskellige roller,
lige fra kæresten der kørte.
Vi kan i det mindste bevise, at han kørte bilen dertil.
Og kørte dem fra stedet.
Han har taget sig af mindst et par våben.
Den 29-årige har fortalt os om sit selvforsvar.
I modsætning til den 27-årige, der bare var der, som han siger,
og fik blod på sig.
Både fra ofret og fra sin ven, den 29-årige.
Man kan undre sig over, hvad der egentlig skete.
Vi ved det ikke.
Om for eksempel den 27-årige også var involveret i mordet.
Det er ikke umuligt, at en person kan anvende to forskellige våben.
Enten med et i hver hånd eller det ene efter det andet.
Tidligt i juni 2020
begynder retssagen mod de fire, der er mistænkt for mordet.
Men det er stadig uklart, hvem der påførte de 20 stiksår
og skaderne fra kødøksen.
Du ser ham fra køkkenbordet, hvad sker der så?
Så snart jeg kommer ind, ser jeg ham rejse sig fra køkkenbordet,
og han går helt amok og flyver på mig.
Jeg troede, jeg skulle dø. Jeg skreg: "Hjælp!"
Og han bliver ved med at stikke mig med en tyk kniv.
Og det var ikke en lille kniv, den var stor.
Hvor er du, da du bliver angrebet?
Måske to skridt fra soveværelset.
Ja, fra dørkarmen er der måske to skridt ind.
Vi har gennemsøgt hele lejligheden for tegn på kamp
andre steder end soveværelset, men vi fandt intet.
Og så stak du ham med kniven i den nedre del af maven?
Ja. Jeg stikker ham for at komme væk fra ham.
Der er tre sår ret tæt på hinanden i maven.
Men du ved, hvilket af dem, du har lavet,
selv om du lå oven på ham, da du stak ham?
Jeg stak ham kun en gang.
Og begge de knivsår, du lavede,
-lavede du i sengen? -Ja.
Ser du, på døren og hylden tæt på sengen
er der blod fra dig i en nedadgående retning.
Hvordan kan det være sket?
Det ved jeg ikke. Jeg kan kun fortælle, hvad der skete.
Men analysen af blodmønstret,
den 29-åriges blod i lejligheden,
og de 20 sår på ofrets krop viser, at forløbet ikke stemmer,
med det, den 29-årige beskriver.
Blodet kommer fra der, hvor manden ligger.
Volden er fortrinsvis begået, mens manden er i sengen.
Man kan se, at volden er gentaget fra...
Præcist, og det er for meget til kun at være én gang,
der er stænk her og der.
Og de er i lidt forskellige højder.
Det er hæmningsløs vold, der er begået mod ofret,
og det er derfor, vi ikke rigtigt tror på, at det var selvforsvar.
Og så er der vidnets udsagn om,
at kvinden har hentet den 27-årige,
som vi også mener befandt sig
ved ofret, da han blev myrdet,
men hele hændelsen skete på så kort tid.
Derfor tror vi,
at det var den 29-årige, der kæmpede med ofret
og tildelte ofret de fleste skader.
Da retssagerne og appelsagerne afsluttes,
bliver den 29-årige idømt 16 års fængsel for mord.
Kvinden får fem års fængsel for groft røveri,
men frifindes for delagtighed i mordet.
Samboen dømmes for skærpet beskyttelse af en kriminel
og får et års fængsel.
Og da det ikke kan bevises, hvor involveret den 27-årige var,
da ofret blev stukket ihjel i sin lejlighed,
bliver han idømt et års fængsel
for meddelagtighed i groft tyveri.
Det lykkedes os at bevise hændelsesforløbet.
Men vi kom ikke videre med at bevise, hvem der ansporede til det,
og hvem der skulle aftage våbnene.
Vi havde kun spor fra én person i lejligheden.
Havde vi ikke fået de beslaglagte ting fra Nathorstvägen,
havde det sikkert været sværere at stykke kæden sammen.
At folk er blevet retsforfulgt, er en afslutning.
Selv om det er en frygtelig tragisk afslutning.
Men jeg betragter det som afsluttet,
og det kan hans familie forhåbentlig også.
Tekster af: Gitte Hovedskov plint.com