SEERFORBEHOLD TILRÅDES
DETTE PROGRAM INDEHOLDER STÆRKE BILLEDER.
VISSE NAVNE ER BLEVET ÆNDRET.
112, alarmcentralen.
Vi modtog omkring 15 anmeldelser.
Folk er meget oprevne, når de ringer til alarmcentralen.
Man kan høre det i opkaldene.
Nogle er bange.
Nogle tror, det er eksplosioner, mens andre mener, at det er skud.
Nogle har kigget ud og ser en person ligge på jorden.
Og der står tre mennesker nær personen på jorden.
Et vidne har set et skud blive affyret mod personen på jorden.
HÆVNERNE
Kl. 03.09 natten før den 12. december 2019
kommer en række ildevarslende nødopkald
om et muligt skyderi
i boligområdet Nacksta i det vestlige Sundsvall.
Med den information vi har,
kører alle tre patruljer direkte fra stationen
og kører mod den meldte adresse.
Naturligvis behandler vi det som en meget alvorlig hændelse
og prøver at forberede os mentalt i tilfælde af, at det er et skyderi.
Nacksta er et boligområde lige vest for Sundsvall,
et ret stort område.
Der er pizzeriaer, supermarkeder og så videre,
mange lejelejligheder og mange ejerlejligheder.
Så der bor folk i alle aldre i området.
Det tager ikke længe at køre fra stationen til området i Nacksta.
Måske syv, ti minutter.
Min kollega og jeg havde ikke tid til at tale, som vi altid gør,
eftersom det er sådan en kort tur,
og der bliver pumpet så meget information ud.
Jeg har travlt med at absorbere informationen
og prøve at kontrollere mine patruljer på vejen.
Vi er ret koncentrerede og fokuserede på opgaven,
og hvad der venter os på stedet.
Og vi ved ikke, om der stadig er gerningsmænd på stedet.
Der kommer information om, at der er tre personer i området.
Nogle siger, det er tre mænd i mørkt tøj,
der ikke lader til at have travlt.
Vi ankommer og stiger ud af bilen og ser en gruppe mennesker,
der står på pladsen.
Der er vel syv, ti mennesker,
der udfører hjertelungeredning til personen på jorden.
Det er en mand, og der er blod på hans bryst og på jorden,
og det er vinter og sner, så det er ret tydeligt.
Den højeste prioritet er at redde personens liv.
Liv kommer altid først.
Derefter kan man overveje videre tiltag,
sikre stedet. Er gerningsmændene der stadig?
Min kollega hjælper med HLR, eftersom vi er de første på stedet.
Ambulancen er på vej, men endnu ikke ankommet.
Og jeg træder lidt tilbage og prøver at få et overblik.
Er der stadig gerningsmænd til stede?
Og mens jeg står der, fører jeg fra flere vidner,
at de tre gerningsmænd i mørkt tøj er forsvundet
i retning af centrum og industriområdet dernede.
Lige efter den første patrulje ankom,
ankommer ambulancen og kører den sårede til Sundsvall hospital.
Hunde patruljen ankommer samtidig og begynder at spore
og prøver at indhente mistænkte,
som vidnerne så gå fra stedet få minutter før.
VI ved præcis, hvad vi skal gøre, da vi ankommer,
og så snart vi ankommer, lukker jeg hunden ud
og giver ham grejet på, så vi kan begynde at spore
de mistænkte, der er stukket af.
Og da jeg nærmer stedet, hvor de mistænkte blev set flygte,
møder jeg et vidne, der siger: "De løb den vej."
Ned ad et skrående, ret beskyttet sted.
I dette tilfælde, når et vidne viser en retning,
hvor de tror, at mistænkte er flygtet i,
er hunden en utroligt godt værktøj i jagten,
der kan søge efter de lugtspor, som mennesker efterlader os.
Og ganske sikkert, hvad vidnet siger,
bekræfter min hund.
Det er den rigtige retning.
Han får et stærkt spor helt fra starten.
Sporet fører ned mellem to bygninger.
Så jeg beslutter at tage en taktisk pause
og gøre alt klar,
så jeg ved, at mine kolleger er på samme side,
og vi har alt parat, hvis vi skulle indhente dem.
Folk, der har vist, at de er parat til at skyde.
Så det er vi konstant klar over, mens vi jager dem.
Det føles ikke, som om vi er langt bag dem.
Det blev meldt relativt hurtigt, og vi var kun en kort køretur væk.
Og vi har et godt spor,
så det føltes, som om vi var tættere på end i andre tilfælde.
Vi følger sporet til en vendecirkel.
Og det er et afsides sted,
og på vejen tænkte jeg: "Det er her, sporet ender."
De måtte have haft en bil eller noget andet her.
Så jeg nærmede mig langsomt med en slags skuffelse over,
at vi ikke får indhentet dem.
De har haft en slags transport her i vendecirklen.
Vi når ikke længere.
Men hunden opfører sig tydeligt og trækker mig faktisk.
Der går et øjeblik, før jeg faktisk ser i sneen,
at de er fortsat.
Vi fortsætter med at følge sporet,
der fører til et relativt højt byggehegn.
Fra byggehegnet fortsætter vi sporingen,
og kort efter når vi en jernbane.
Jeg melder på radioen, at vi nærmer os jernbanen
og er nødt til at stoppe togene for sikkerhedens skyld.
De bekræfter på radioen, og min hund vil ikke vente,
så han begynder at spore.
Og der har ikke været meget fodtrafik.
Jeg kan se flere steder,
at vi sporer tre mennesker.
Det slår mig igen, hvad er det, vi leder efter?
Jagten griber én.
Vi har skudsikre veste på, der kan modstå en vis kaliber.
Og min kollega har trukket sit tjenestevåben.
Jeg prøver at skabe så gode omstændigheder for os, som jeg kan,
i det tilfælde, at vi indhenter dem.
Vi følger sporet et godt stykke tid,
før det pludseligt drejer ind i et industriområde
og over endnu et hegn.
Jeg lukker hunden ind, der igen virker sikker på sporet
og fortsætter.
Han har samme overbevisning og tempo som fra starten.
Vi når et træ. Og da vi går forbi det træ,
løfter hunden halen og giver tegn.
Så jeg smider snoren, som jeg har holdt fast i
og trækker mit tjenestevåben og undersøger træet,
rundt om træet og endda op i træet.
Det føles, som om de er her nu.
Vi har indhentet dem.
På Sundsvall Hospital fastslås det,
at offeret er blevet skudt mindst ni gange.
Blandt andet i hoften, armen og brystet.
Og mens hundepatruljen sporer de mistænkte,
hører politiet, at manden er død.
Takket være legitimation i hans lomme
identificeres han som den 28-årige far til små børn,
Phillip Elander.
Phillip voksede op hos sine bedsteforældre i Sundsvall,
og han boede sammen med en partner,
som han havde to børn med,
der vist på gerningstidspunktet
var tæt på skolealderen.
Men forholdet var endt, og børnene boede hos deres mor,
men han ville se dem.
Så han var i Stockholm, hvor han boede med en anden partner,
men da det endte, flyttede han til Sundsvall igen,
og på gerningstidspunktet boede han hos en anden kvinde.
Phillip er kendt af politiet.
Der er narkosager og vold på hans straffeattest.
Det kan indikere et slags motiv,
men det er for tidligt at drage slutninger.
Men man har de tanker,
når nogen med en plettet straffeattest bliver skudt.
Hundepatruljen er i hælene på de mistænkte,
og efter 40 minutters sporing markerer hunden tydeligt mod et træ.
Jeg tænder lygten på mit tjenestevåben, og...
undersøger træet.
Hvis der nu skulle sidde nogen.
Jeg så ingen, men da jeg lyste igen,
ned mod hunden, der stod
med poten næsten på træet
og viser, at han har fundet noget.
Ikke nogen, men noget.
Så da jeg går frem til træet, hvor hunden sidder,
kigger jeg ind i træet og ser en slags hue.
Med en pistol i.
Vi er stadig på jagt efter de mistænkte.
Det er stadig den højeste prioritet.
Vi prøver at få en patrulje frem så hurtigt som muligt,
der kan tage sig af det,
så vi kan fortsætte sporingen.
Fra træet fortsatte sporet ud på Södra Järnvägsgatan,
og jeg ser en taxa komme med slukket lys,
hvilket burde betyde, at den er optaget.
Og min tanke er, at det er dem, der sidder i taxaen.
Vi stopper taxaen og fastslår, at det kun er chaufføren.
Ellers er den tom.
Min kollega får til opgave at undersøge taxaen nærmere
og finde ud af, hvor den har været, og hvor den skal hen.
I mellemtiden sporer hunden forbi taxaen.
Og vi når et hus, hvor hunden vil op ad en lille trappe
til en dør.
Hunden snuser i en revne i døren
og skal til at gø og fortælle mig, at de er indenfor.
Jeg melder det og beder om tilladelse til at gå ind,
men vi hører i radioen, at vi ikke må gå ind,
og at vi i stedet skal sikre ejendommen,
så ingen kommer ind eller ud.
Derfor beslutter vi at vente på indsatsstyrken.
På gerningsstedet i Nacksta
arbejder politiet i mellemtiden intenst for at afspærre området
og afhøre flere vidner.
Jeg tænkte, at enten blev han skudt på jorden,
hvor vi fandt ham i gården her,
eller også er det sket andetsteds, og han har flyttet sig lidt.
Så finder vi ud af, at skuddene blev afgivet her på trappe 44C.
Så jeg går derind og ser, om jeg kan finde spor.
Jeg kommer ind og ser straks, at der er blodstænk på gulvet
og patronhylstre flere steder.
Jeg kommer op ad trappen og ser, at der er stænk på gulvet.
Jeg går op og ser, om jeg kan finde flere spor.
Jeg ser intet videre og hører heller intet deroppe.
Jeg beslutter ikke at gå ud i gården nu,
for hvis det er et potentielt gerningssted,
vil jeg ikke ødelægge potentielle fodaftryk og så videre.
I næste stadie involveres kriminalteknikerne.
Men der er store udfordringer i den tekniske efterforskning.
Da vi ankom, indså vi, at tid ville være en vigtig faktor.
Vi beslutter at prioritere at sikre sporene udenfor grundet vejret.
Det er tøvejr, og sporene risikerer at forsvinde
eller blive skadet, som tiden går.
Der er et stort antal fodspor i området.
Og vi må vælge, hvor vi tror, at gerningsmændene har været,
og holde os til de steder.
På stedet ved vi ikke, om vi har de rette aftryk.
Vi måtte bare sikre, dokumentere og fotografere dem.
En person havde bevæget sig rundt i den dybe sne her
på vej til bygning B.
Og så ud i den dybe sne igen til et vindue på altanen der.
Og der var et blodspor,
der passer til offerets DNA.
Her, udenfor altanen, hvor der var blod på vinduet,
lå der tre patronhylstre.
Offeret lå lige her.
Og der var to blodpletter.
Nær blodet sikrer vi fodspor og et patronhylster.
Lige før klokken fem om morgenen,
under to timer fra den første anmeldelse,
ankommer indsatsstyrken til huset på Södra Järnvägsgatan,
hvor de mistænkte mordere menes at være.
Det første, vi gør, er at få overblik over stedet.
Det er en farlig situation.
Vi har gerningsmænd, der menes at være bevæbnet,
de er i stand til at begå vold, det har de vist ved skyderiet,
og vi har et komplekst operationsmiljø.
Vi er i det centrale Sundsvall tidligt om morgenen,
og mange er på vej på arbejde,
så vi afspærrer vejen, fordi offentligheden ikke
ikke skal gå mellem og ejendommen.
Vores mål er at begynde med at isolere gerningsmændene derinde,
så de ikke kan gå.
Vi har ikke travlt med at komme ind,
hvor der er tre gerningsmænd, der formentlig er bevæbnet.
Så vi vælger en defensiv tilgang.
Men vi har en ressource, der kan gå ind om nødvendigt.
Næste skridt er at prøve at forhandle os frem til en løsning
for at få gerningsmændene ud.
Men efter en tid kommer to mennesker ud af døren til venstre,
som hundeføreren havde sporet dem til.
Vi ser, at de ikke har nogen våben.
Jeg synes, de virkede overrasket over at se os der,
men så snart vi begyndte at give kommandoer,
lyttede de og gjorde præcis, som vi sagde.
Med to af de tre mistænkte mordere anholdt,
mangler politiet kun at sikre ejendommen
og anholde den tredje og formentlig sidste mand.
Indsatsen fortsætter.
Vi ved ikke, hvor mange der er i lejligheden.
Så vi planlægger, hvordan vi skal trænge ind og søge.
På gerningspladsen efterforsker teknikere trappeopgangen,
hvor politiet observerede flere blodspor og patronhylstre.
Da vi kom ind på trappen, for vi fornemmelsen af,
at offeret og gerningsmanden var tæt på hinanden,
fordi der er snævert, og patronhylstrene ligger tæt.
Blodet kommer nogenlunde direkte fra hjørnet,
og projektilerne ligger lige ved trappen.
Mængden af blod forøges fra de lavere etager og op.
Der var bloddråber heroppe,
og der var blod på den her dør.
Min vurdering er, at en blodig hånd tog fat i håndtaget
på døren til lejligheden her.
Måske til at støtte sig ved eller for at bede om hjælp.
Fra lejlighedsdøren fører sporet hen til hoveddøren,
hvor der også var en blodig hånd på håndtaget.
Man kunne fortolke det som, at offeret har flygtet
op ad trappen til øverste etage og ud i gården.
Halvtreds minutter efter de to mistænkte anholdes,
beslutter indsatsstyrken at trænge ind og finde mistænkte.
Da vi nærmer os, vil vi ikke gå ud i det åbne område,
fordi vi ville være så udsat,
så vi går forbi det røde hus og lidt længere op.
Derefter tager vi det nødvendige værktøj
til at tiltvinge os adgang,
og vi beslutter at bruge et skjold, så jeg tager mit og går først.
Når vi tager vores værktøj på, bevæger vi os stille,
går mellem de her huse
og står omkring hjørnet ved skraldespandene.
Vi samler vores ressourcer og sørger for, at alle er klar.
Derefter går vi frem mod hoveddøren.
Det er ret anspændt.
Vi har motiverede gerningsmænd, der formentlig er bevæbnet.
De har vist deres evne til vold ved at skyde nogen.
Så der er en vis spænding, når man trænger ind sådan.
Da vi når hoveddøren, er den ulåst.
Vi åbner den, og så snart jeg åbner døren,
ser jeg nogen sove på en madras på gulvet.
Så jeg går ind og sikrer personen,
mens mine kolleger gennemsøger resten af ejendommen
og sikrer, at der ikke er flere gerningsmænd på ejendommen.
Og det var der ikke.
Der var kun den ene person, der sov.
Anholdelsen var rolig. Han var overrasket, men rolig.
Han modsatte sig ikke, og vi sikrede ham på madrassen.
Vi har en bil med,
som vi transporterer ham til stationen i Sundsvall med,
mens vi afspærrer stedet.
Det er meget vigtigt i efterforskningen
at sikre de mennesker, der er blevet anholdt,
samt de våben, der blev fundet i træet om natten.
Lidt senere den dag gik en anden hundefører samme vej
og fandt endnu en pistol i samme træ.
Politiet har nu sikret to mulige mordvåben.
En 9-mm Walther-pistol og en kaliber 6.35 FN-pistol.
Sammen med andre fund sendes de til analyse.
Efterforskere prøver nu at få overblik over de tre anholdte.
Jussi Laamanen, Roman Rasouli og Ken Lundin.
Alle tre er kendt af politiet
for narko, vold og uorden.
De har ikke været særlig aktive i Sundsvall.
De kommer fra den nordlige del af regionen,
hvor de voksede op, og de kender allerede hinanden.
De er lidt anonyme, jeg har ikke selv kendt til dem.
Men jeg ser dem ikke som typerne,
der ville begå den slags kriminalitet.
Deres reaktion efter anholdelsen er at benægte forbrydelsen.
"De havde intet at gøre med det."
Roman og Jussi vil ikke tale om, hvad de har lavet,
eller hvor de har været.
De benægter al kriminalitet.
Ken siger, at han har taget benzo,
og at han ikke kan huske aftenen, at han intet ved.
Men han bor i lejligheden på Södra Järnvägsgatan,
hvor de alle tre anholdes.
Eftersom de anholdte ikke vil tale med politiet,
forsætter efterforskerne med at søge efter et motiv
og en forbindelse mellem de mistænkte og offeret.
De knægter al kendskab til Phillip, offeret.
At de havde mødt, kontaktet eller vidste, hvem han var.
Og vi kan ikke se et forhold mellem mistænkte og offer.
Vi skal samle så meget
information som muligt om de anholdte og offeret.
Og ikke hænge fast i den tro, at de tre begik forbrydelsen,
men konstant at huske, at der kunne være alternative gerningsmænd.
Vi efterforsker også andre ting.
I mellemtiden kommer det frem,
at der var en hændelse i løbet af sommeren,
hvor Phillip blev overfaldet udenfor sine bedsteforældres hjem.
Hans kæreste siger,
at han steg ud af en bil,
og at nogle personer antastede ham,
også fra en bil, og overfaldt ham.
Og han formår at slippe væk
og komme ind i huset.
Der går snak om, at det er en bande fra Stockholm,
og der nævnes en dødspatrulje.
Vores teori er, at det har at gøre med
en fejlslagen narkohandel.
Det kommer frem under efterforskninger,
at Phillip har svindlet nogle personer
for en stor mængde stoffer og penge.
Store narkoforbrydelser er almindelige her i Sundsvall.
Tidligere rejste kriminelle til storbyerne.
Nu ser vi storbykriminelle herude hos os.
Jeg tror, at konkurrencen om hårde stoffer i storbyerne bliver hårdere.
Det er et mere råt miljø.
Vi ved alle, at vold med skydevåben er steget.
Så jeg ser folk prøve at finde nye områder.
Der er nye markeder at vinde her i de nordlige områder.
Så det er noget, vi efterforsker.
Men intet tyder på,
at mordet er banderelateret.
Vi kan aldrig knytte det til nogen.
Det kan kun Phillip sige, og han...
kan ikke.
Politiet aviser, at en bande fra Stockholm er involveret
i Phillips mord.
Men da de graver dybere i den fejlslagne narkohandel
i løbet af sommeren,
finder de anden interessant information.
Phillip og nogle få andre rejste et sted fra Sollefteå,
hvorefter de skulle til Norge over Östersund.
Der skulle de sælge stoffer.
Da de stoppede på en benzintank eller et spisested,
trådte de to andre ud af bilen,
og Phillip kørte videre
og beholdt de stoffer eller penge, der var i bilen.
Der blev nævnt én person, der var involveret, Ken,
og et andet navn, der blev nævnt af et vidne
om involveret, var Roman.
Det er information, vi har fået for flere vidner,
så det er formentlig et motiv.
I gennemsøgningen af mændenes hjem
gøres der vigtige fund i form af stoffer,
jakker, skudsikre veste og flere skydevåben.
Men også en telefon, som politiet håber, understøtter teorien
omkring Phillips mord.
Kens telefon konfiskeres fra Södra Järnvägsgatan.
Den er bukket og knækket, og først prøver vi at åbne den.
IT-teknikerne her i Sundsvall har ikke heldet med sig,
så de sender den til det tekniske laboratorium.
Vi antager, at telefonen er vigtig,
eftersom de har prøvet at ødelægge den...
De prøvede ikke kun at gemme den, men at bøje og knække den,
så den ikke kunne bruges eller findes beviser på den.
Det gør det endnu mere interessant.
Men den er alt for ødelagt til, at laboratoriet kan få adgang,
og det er trist for efterforskningen.
Men på trods af, at politiet ikke får information fra telefonen,
for politiet hjælp andetsteds i efterforskningen,
da de finder billeder fra et sikkerhedskamera
på den vej, som mistænkte flygtede fra Nacksta til Södra Järnvägsgatan.
Det viser, at lige efter skuddene
ser vi tre individer på kameraet,
og de gik og småløb, og når vi ser på billederne,
er politiet godt 12 minutter bag dem.
Det er ekstremt vigtigt.
Jeg har arbejdet i mange år som anklager,
og jeg har aldrig set en efterforskning være så præcis
i forhold til tidslinjen,
hvor det ene fører direkte til det andet.
Da resultaterne begynder at komme fra laboratoriet,
kan vi ånde lettet op.
Resultaterne viser, at der er krudtslam
på handsker og jakker,
vi fandt DNA fra personerne
på patronhylstre på gerningsstedet, kuglerne i våbnene
og på våbnene.
Vi får analyser fra skosåler,
der etablerer, at skoene, der blev konfiskeret i anholdelsen,
matcher sporene ved siden af blodet på gerningsstedet.
Vi har de samme skoaftryk på den vej, de flygtede ad.
Så det føles, som om vi er på rette spor.
Baseret på de stærke tekniske beviser
begynder anklageren at rejse sigtelser,
og den 7. juli 2020
begynder retssagen i Sundsvalls distriktsret.
Vores teori er, at de tre anklagede
har besluttet at henrette Phillip,
og de planlægger og skaffer våben,
tager dertil og skyder ham,
og så har de besluttet at flygte denne vej.
Vi efterforskere var helt enige om,
at det var en solid foreløbig efterforskning.
Vi var sikre på, at med vores beviser
ville det ende med en domfældelse.
Men til domfældelsen den 5. august
beslutter retten uforklarligt at frikende de tre mænd
for Phillips mord.
Ifølge dagens kendelse holdt de tekniske beviser ikke.
Der blev også fundet andre menneskers DNA på våbnene.
Det er derfor ikke muligt, ifølge retten,
at sige, hvem der udførte mordet.
De tre mænd blev i stedet dømt for en række mindre forbrydelser.
To af dem modtog korte fængselsdomme
og den tredje bøder.
Jeg var meget overrasket og skuffet. Det er slet ikke, hvad vi håbede på.
Og jeg har meget ondt af offerets familie.
Skuffelsen var håndgribelig,
eftersom vi mente at have bevist, at de tre mennesker
havde begået forbrydelsen, så det er en frustration.
Først får man en mavepuster,
men man ved, at sagen skal optages igen.
Så jeg ankede stort set med det samme,
fordi jeg ville have det håndteret så hurtigt som muligt.
Vi måtte bare prøve igen.
Vi er overbevist om, at vi har gerningsmændene,
at det er dem, vi har anholdt,
så vi holder et nyt møde med anklageren
og gennemgår kendelsen, og om vi kan tilføje noget,
før anklageren anker dommen.
Vi har ikke fået adgang til én af telefonerne.
Vi lægger fokus i at prøve igen.
Før retssagen i ankeretten
prøver efterforskerne igen at få adgang til Kens ødelagte telefon,
hvilket tidligere mislykkedes i laboratoriet.
Den sendes til en ekspert
til politiets operative afdeling i Stockholm.
Han kigger på den,
og vi forklarer, at det er ekstremt vigtigt,
og han knokler med den længe
og formår at få adgang.
Hvad vi arbejder med nu, takket være adgangen til telefonen,
er at prøve at finde kontakt mellem offeret og gerningsmændene.
I telefonen er der blandt andet en Wickr-app.
Der kan vi se, at Ken og Phillip har skrevet til hinanden
på mordaftenen.
Vi ser også, at de har haft kontakt lige før mordet.
Phillip skriver, at de skal komme til Nackstavägen 44.
Vi tror, at de beslutter at mødes,
og at det handler om stoffer.
Det er følelsen, selvom vi ikke kan bevise det.
Følelsen, da vi finder den her forbindelse,
at de har haft kontakt den aften, var virkelig rar.
Vi finder også medier i telefonen
af nogen, der håndterer en af pistolerne, 6.35-millimeteren,
og på en af filmene kan man se en person
med en grå trøje og et guldur på.
Vi finder flere film på telefonen,
hvor Ken har den trøje på til en fest,
samt et guldur, så vi kan se, at det er ham, der holder pistolen.
Vi finder også billeder af ammunition til de forskellige våben.
Vi var så glade.
Nu er det helt umuligt, at det mislykkes for os.
Den 3. november 2020 begynder sagen i ankeretten.
Ken, der afsoner en anden dom, ankommer med fængselsvæsnet,
men spørgsmålet er, om Jussi og Roman, der er fri,
overhovedet vil dukke op.
Det er længe uvist, hvorvidt mistænkte viser sig
til høringen i ankeretten, fordi de er frie mænd.
Men de kommer til retssagen.
Retssagen varer i flere dage, og de er i retten på de dage.
Før retssagen slutter, beder jeg om at få dem fængslet.
Derefter går vi ud og venter.
Men ankeretten beslutter intet omkring fængsling
på den første fredag eftermiddag,
så Jussi og Roman kan forlade retssagen.
Og fordi de ikke fængsles, bliver vi bekymret for,
at vi heller ikke får en dom i ankeretten.
Men ankeretten er enig med anklagemyndigheden
og omstøder distriktsrettens dom.
Den 22. januar 2021
idømmes de tre mænd til 18 års fængsel hver.
Men eftersom ankeretten tøvede med fængsling,
er Jussi og Roman nu forsvundet.
De forstod, hvad dommen ville være, og...
de havde tid til at planlægge det.
Det er trist og ubehageligt, især for familien og vidnerne,
der har været bange, eftersom de er alvorlige kriminelle.
De kunne begå alvorlige forbrydelser.
Det er utroligt frustrerende.
Vi har to mennesker, der er blevet dømt,
på fri fod i offentligheden,
og de er blevet dømt for mord,
hvor de har skudt et andet menneske ihjel.
Der er også visse udfordringer i at finde dem,
eftersom vi ikke længere har en åben efterforskning,
hvor vi kan bruge diverse tvangsmidler.
Vi indser, at vi afhænger af offentligheden.
EFTERLYST
Hjælp politiet med at finde Roman Rasouli og Jussi Laamanen,
der undviger politiet.
De er blevet idømt 18 års fængsel for mord,
men er ikke mødt op til domsafsoning.
Vi beder ikke offentligheden om at gribe ind mod mændene.
De er dømt for mord og er på flugt.
Vi modtager tips om, at de bor overalt fra Malmø
til Haparanda, så det er tips fra hele Sverige.
En del tips var ret konkrete med en vis substans,
og dem reagerede vi på.
En mængde tips kunne afvises ret tidligt
som slet ikke relevante.
Så det var en blandet melding.
Det er ikke let at skjule sig hele livet.
Det koster mange penge, og nogen skal beskytte dig,
og du skal være forsigtig, ellers kunne nogen melde dig,
så det er ikke et let liv at være i skjul.
Selvom Jussi og Roman er efterlyst,
både landsdækkende og internationalt af Europol,
formår de at forblive skjult.
Men i oktober 2021
bliver der begået to alvorlige røverier i Vestsverige,
hvor spor fører til de to dømte mordere,
der nu menes at være i skjul i Värmland.
Region Øst og Vest fører nu efterforskningerne,
så vi har ikke haft kontakt fra tidligt i sagen,
og de mener, at de har fundet ud af, hvor de er.
Så vi følger jagten på Jussi og Roman.
Politiet har anholdt Roman Rasouli og Jussi Laamanen.
Sidste onsdag, 11 måneder efter domsafsigelsen,
blev de dømte mordere endelig anholdt
efter en intens eftersøgningsindsats,
mens de rejste til deres gemmested på et naturreservat,
Glaskogen i Arvika.
At de havde muligheden for at forsvinde komplet
og begår ny, grov kriminalitet,
det er forfærdeligt for dem, der er blevet berørt
af de nye forbrydelser.
På samme tid er det meget tilfredsstillende,
at vi kan afslutte mordsagen med deres anholdelse.
Det rørte mig bestemt, fordi det var et ungt menneske,
der blev henrettet.
Man kan forestille sig hangs angst
i de sidste minutter, da han løb for livet.
Selvfølgelig berørte mordet mig.
De unge mand, der blev myrdet,
havde en familie, der...
aldrig får ham at se igen.
Og det er meget bevægende.
Tekster af: Anders Langhoff plint.com